AKTUELLT FRÅN MELLANÖSTERN
Välkommen till programmet.
Jag heter Martti Ojares och som vanligt är vår expert Pekka Sartola.
Välkommen Pekka! - Tack än en gång.
Jag ser att du har en bok där. Vilken kan den vara?
Detta är den bok som vi redan tidigare hunnit nämna några gånger.
Det är en häftig grej.
Den utkom för ett par veckor sedan.
Jag får till min glädje överräcka detta alster till dig och Mirja.
"Till Mirja och Martti 6 oktober 2020.
Välsignelse över ert arbete." Och något som ska föreställa min signatur.
Varsågod. - Tack, Pekka!
Det är ett speciellt ord i titeln, "slutet".
Det pekar på att något tar slut.
Jag ser fram emot att se vad som tar slut och när.
"Sedan ska slutet komma" är titeln.
Jesus sa själv: "Och detta evangelium om riket ska förkunnas -
i hela världen till ett vittnesbörd för alla folk. Sedan ska slutet komma."
Då vi förberedde programmet kändes det som om det -
som vanligt hunnit hända väldigt mycket under dessa fyra veckor.
Och vi ska börja med att tala om -
Turkiet, Armenien och Azerbajdzjan.
Jag vill ta upp det därför att TV7 har en studio i Armenien.
Därigenom har landet blivit bekant för oss.
Hatiska andar rör sig där.
Vad vill du som sakkunnig säga? Vad är det fråga om här?
Det är fråga om spänningar som gäller ett litet område -
mellan staterna: Nagorno-Karabach.
De skulle säkert själva skulle vilja höra till Azerbajdzjan, men de -
hör enligt gamla internationella lagar i själva verket till Azerbajdzjan.
De skulle hellre vilja ha med Armenien att göra.
Nu bråkar man och strider om detta område.
Och Turkiet, sin vana trogen, vill ha ett finger med i spelet.
Idag försöker de ju göra sig hörda -
i alla, även de minsta konflikter i det området.
Precis som om allting gällde Turkiet.
Och Armenien är som en hundraårig tagg i köttet -
på grund av folkmordet på 1,5 miljoner människor -
som skedde i samband med första världskriget.
Armenien är till största delen en kristen stat.
Så vi kristna bör be om fred där och att -
de onda andarna och krafterna skulle stoppas där och -
att människorna skulle få leva i fred, var och hur de själva vill.
Nyheterna har rapporterat om detta -
och du har i programmet Studio Jerusalem -
talat om vad som händer i Mellanöstern.
T.ex. hur de arabiska länderna systematiskt närmar sig Israel.
Som vänner. Med en helt annan utgångspunkt än förut.
Kan du berätta om detta? Det leder till allt möjligt som berör t.ex. Palestina.
Javisst. Vi står nu vid ett vägskäl -
som får återspeglingar om en månad -
då vi får se vad som händer i USA:s presidentval.
Dessa stater hoppas att Trump får fortsätta.
Persiska vikens länder, Kuwait, Qatar, Bahrain, Saudiarabien, Oman -
och Arabemiraten har bildat ett samarbetsråd -
som har förbundit sig starkt sinsemellan och alla dessa stater -
söker sig nu till Israel.
Inte genom fredsfördrag, för de har aldrig varit i krig med Israel -
utan genom diplomatiskt erkännande.
Det skulle frigöra dem från Arabförbundets traditionella -
ståndpunkt som formulerades redan -
efter andra världskriget då Israel blev självständigt.
Även andra stater är på väg, förutom dessa.
Egypten och Jordanien har ju redan slutit fredsavtal.
Libanon vill åtminstone förhandla med Israel.
Libanon och Syrien befinner sig tekniskt sett fortfarande i krig.
Libanons inre politiska liv är helt kaotiskt.
De behöver valuta som de skulle kunna få bl.a. från -
borrningsrättigheter på kontinentalsockeln. Israel avslår det.
Om de nu kunde uppnå någon sorts endräkt -
är Israel redo att överlämna ca hälften av området.
Vi kan se området här på kartan.
Det skulle vara en stor ekonomisk injektion för Libanon.
De vill hellre ha fred än krig, som de inte har råd med.
Syrien å sin sida är Israels traditionella "ärkefiende".
Den sittande presidentens far definierade deras förhållande -
med ord i stil med att "Fastän vi skulle få av Israel -
allt det vi vill ha (Golan) skulle Israel ändå förbli -
nummer ett på listan över länder som bör förintas."
Nu har sonen blivit tvungen att ta skeden i vacker hand -
eftersom Irak, lite längre bort i öster, och dess sunnitiska opposition -
starkt vill ha fred, mycket på grund av kurderna -
som å sin sida har mycket fredliga relationer till Israel.
Nu är det en speciell, spännande situation då -
alla arabländerna runt Israel vill ha fred med Israel.
I bakgrunden spökar det hot som Iran utgör.
Och detta å sin sida hänger samman med presidentvalet sålunda att om -
demokraterna, Joe Biden, vinner valet -
så har han meddelat att han ämnar återupprätta -
JCPOA, P5 plus 1 avtalet -
och USA skulle återinträda i avtalet.
Och det skrämmer de sunnitiska arabstaterna.
Här finns alltså även stora religiösa spänningar.
Shiitiska Iran mot de sunnitiska arabländerna.
Och den enda rätta, starka intressent i regionen som kan påverka -
hur det hela utvecklar sig är Israel.
De har avskräckande kärnvapen och en väldigt effektiv armé -
och underrättelsetjänst och avancerad högteknologi.
Nu vill dessa stater hellre ha med Israel att göra -
än att vänta på vad Iran tänker göra dem.
Är det så att även de sunniter som finns i Iran -
börjar omgruppera sig i riktning mot Israel?
Där finns egentligen ingen sunnitisk opposition -
för det andliga, religiösa perspektivet i Iran ser sunniterna som -
kättare ur islams synvinkel.
Deras religiösa mål är att göra Persiska vikens sunnistater shiitiska.
Om vi utgår från Palestina, vem kommer nu -
då allt detta händer att stå bakom Palestina och finansiera det?
Det verkar som om Europeiska unionen fortfarande stadigt skulle -
stå bakom den palestinska grupperingen.
Men av staterna så är Turkiet och Iran de två största -
stater som idag sporrar och under- stöder Palestinas självständighet.
Å andra sidan har båda ett annat mål: Jerusalem.
De är inte alls så intresserade av grundandet av en palestinsk stat som -
av vem som styr Jerusalem.
Och framför allt Gamla staden och Tempelberget.
Den palestinska administrationens statsmål har -
aldrig varit så viktigt för de arabiska staterna som Jerusalemfrågan.
Erdoğan, som tycks anse att allting är möjligt för honom -
menar att Jerusalem hör till Turkiet.
Det är ett ganska speciellt påstående.
Och inte i sig överraskande, därför att -
Erdoğan redan länge drömt om det Osmanska imperiets område.
Det var mycket stort på sin tid och dit hörde stater som nu är självständiga.
Många sådana. Så det kommer han aldrig att lyckas med.
Men hans omedelbara mål är Levanten.
Samma område som ISIS eftertraktade för egen del på sin tid.
Även för dem innefattade Levanten: Syrien, Libanon, Israel -
och Jordanien, där ville de grunda ett kalifat.
De hade också den Osmanska tanken i bakhuvudet.
Osmanerna kom från Turkiet -
och hade i 400 år herraväldet över Mellanöstern.
Erdoğan vill nu återställa just den situationen och framför allt Jerusalem.
Han är helt besatt av tanken.
Han anser att kalifen redan är utsedd.
Det konstaterar han då han på morgonen ser sig själv i spegeln.
Han är starkt inriktad på detta.
Han har beväpnat stora terroristgrupper -
i norra Libanon, där han etablerat baser.
Israels underrättelsetjänst är mycket oroad över detta.
Hizbollah har nämligen redan väldigt mycket missiler och vapen i Libanon.
Om Turkiet på något sätt kan slå sig ihop med det radikala Hizbollah -
så utgör de ett verkligt hot mot Israel.
Å andra sidan hör Turkiet till Nato -
och bråkar alldeles tillräckligt där runt Medelhavet i alla fall.
Var passar Ryssland in, som ändå är en viktig spelknapp här?
Uppställningen är faktiskt ganska säregen.
Turkiet och Ryssland har ibland stått på olika sidor och nu är de i princip -
av samma åsikt om en del saker.
Turkiet eftersträvar en havsförbindelse med Libyen över östra Medelhavet.
Därmed strävar man efter att förhindra Israels och Cyperns -
och Italiens och Greklands gemensamma planer på -
en gasledning från Italien till Europa.
Den skulle vara livsviktig för Europa -
som nu är beroende av gas från Ryssland.
Turkiet vill slå till här emellan -
och har allierat sig med Libyens officiella regering.
Ryssland stöder Haftars rebeller som är avsevärt starkare.
Och det gör Egypten också.
Ryssland och Turkiet är alltså osams på det området -
och ändå försöker de på något sätt samarbeta -
med Syrien, och Ryssland försöker stå på god fot med Turkiet -
eftersom Turkiet är Natomedlem -
och de inte på något sätt vill ställa till gräl eller oordning med Nato.
Denna säregna situation avspeglas självklart på Palestinafrågan -
eftersom Turkiet å sin sida är allierad med Iran -
som stöder Den palestinska administrationen.
Vem förhandlar egentligen med vem -
då alla tydligen har något intresse även i det andra lägret?
Varifrån kommer gasen till ledningarna?
Från Israels kontinentalsockel. - Till båda?
Ja, från dessa väldiga fält som Egypten också vill ha en del av.
Men det tar sin tid. Turkiet tar gas från Svartahavsområdet.
Och till en del från området kring Persiska viken.
Men i Turkiets intresse ligger ju att -
gasen från Kaspiska havet, som de uppbär provision för -
är den som borde distribueras även i Europa.
Den israeliska gasen är av bättre kvalitet, -
så Europa är mer intresserad av den.
Turkiet har aldrig haft bra relationer med Unionen.
Så man måste också räkna med de politiska spänningarna.
En ganska besvärlig situation. Hur är det med gaskällorna i Medelhavet?
Du antydde att de också är tvivelaktiga? Som Turkiet vill ha.
Turkiet har egna vattenområden där på kontinentalsockeln -
där de inlett borrningar.
Men de försöker förhindra Cypern att på kontinentalsockeln utföra -
utforskningar, där finns uppenbarligen stora gasfält.
Turkiet stävar nu efter fotfäste i och fast grepp om nästan alla stater där.
Och då det gäller deras trängtan efter Jerusalem -
vet de mycket väl hurdan situationen är.
Turkiets president säger att de med sina egna trupper kan besegra Israel.
Och att om de vill ta över Jerusalem så kan de göra det.
Själv tror jag inte det och skulle inte vara så optimistisk.
Men det skapar trots det väldiga spänningar -
i regionen, om vi beaktar Turkiets läge -
och neråt mot Syrien och Libanon -
där Turkiet har starka allierade.
Och Ryssland är i Syriens hamnar.
Man kommer ofrånkomligen att tänka på Daniels eskatologiska spänningar -
och trupperna och krigsfartygen i trakten är oundvikligen på tapeten nu -
då man tänker på hur det möjligen kan utvecklas.
Om elden slipper lös, de har stora vapenförråd i Turkiet -
men Israel har det också, och dessutom kärnvapen.
Om man börjar skjuta skarpt så använder väl båda kärnvapen?
Turkiet har inga kärnvapen, de är Natos vapen.
Självklart låter Nato inte dem använda dem.
Men om Turkiet anfaller -
så har Nato inte längre någon skyldighet att försvara dem.
Och Erdoğan vet att Israel har 400 kärnspetsar -
och ytterst effektiv övervakning, satellitunderrättelser.
De kan nog eliminera Turkiets krigsmakt mycket effektivt.
Turkiets vapenarsenal är ganska omodern.
På samma sätt kan Israel ta hand om Iran om det behövs.
De har kapacitet till det.
Och nu då staterna runt Persiska viken -
närmar sig Israel och ger dem flygbaser och tillgång till luftrummet -
så underlättas Israels potentiella tillslag mot Iran märkbart.
Flygresan blir 1000 kilometer kortare.
Iran befinner sig på 15 minuters avstånd.
Om man vill besöka det och fälla några bomber.
Från en sak till en annan, jag läste idag om hur Emiratens ungdomar -
och de israeliska ungdomarna på något sätt redan funnit varandra -
även om det gått så kort tid och de förväntar sig ett gott samarbete.
Riktigt äkta, så det inte längre är finns någon aggression.
Inte bara ledarna har slutit avtalet -
utan den unga generationen verkar komma med.
Stämmer. Emiraten och Oman är mycket liberala stater.
Där finns många små emirat och sultanat -
och deras attityder är avsevärt mildare än -
t.ex. Saudiarabiens där wahhabismen dominerar.
En alldeles extrem islamsk religiositet.
Men även där håller man på att närma sig.
Även om inte ännu öppet, på en diplomatisk nivå -
så har den fientliga attityden och förolämpningarna redan försvunnit.
Idag är saudierna närmast neutrala.
De iakttar i kulisserna hur allt utvecklas -
mellan Israel och de andra staterna.
Jag tippar på att då den nuvarande, rätt gamla kungen Salman...
Staten leds i praktiken av Mohammed bin Salman, MBS.
Han är mycket ung och progressiv.
Då han blir kung -
blir troligen bland det första han gör -
att skapa officiella diplomatiska relationer med Israel.
Idag verkar de på många olika delområden: -
kommersiellt och militärt, men inte väldigt officiellt än.
Israel är en verkligt utvecklad, innovativ stat -
med mycket som de kan få lära sig av men även handla med.
Så de har också kommersiella förväntningar.
I synnerhet Emiraten och Oman är -
oerhört intresserade av Israels högteknologi.
Redan den medicinska och militära informationstekniken och utrustningen
är av toppklass i Israel.
Hittills har Israels största handelspartner varit Indien med -
ca 1,5 miljarder om året.
Nu kommer uppenbarligen Emiraten, Oman och Persiska vikens stater -
att överskrida det många gånger om.
Och då får de högteknologi i världsklass till sitt förfogande.
Det har hittills varit förbjudet för dem eftersom -
det stått på dem att de tillverkats i Tel Aviv -
eller Haifa eller någonstans i Israel.
Eftersom det inte funnits diplomatiska förbindelser -
har den religiösa väggen kommit emot -
så att man inte kan ta i bruk saker som tillverkats i en stat -
vars existens man inte erkänner.
Nu verkar den väggen i snabb takt brytas ner.
Detta gäller även Sudan.
Vi måste i det här programmet också ta upp coronan som tagit Israel -
i sitt grepp och är mycket stark på många håll i Mellanöstern.
Ingen vet hur coronan kommer att avancera -
men hurdana följder kan den ha?
I Israel är coronan mycket oroväckande.
Nu är det på väg i en lite bättre riktning.
Där smittades 7000 till10000 personer per dag. Nu har man gått ner till -
till ett par tusen. Det verkar som om segern var i sikte.
Och det är ganska extra att ett företag i Israel utvecklat ett andningsskydd -
som inte skyddar mot eller botar sjukdomen men den hindrar till 99 % -
virusen att nå andningsvägarna.
De talar om 100 % men man kan kanske ta bort en procent.
Det är en mycket användarvänlig mask, SonoMask tror jag den hette.
Man kan tvätta den över 50 gånger, -
så den är oerhört användarvänlig även av den orsaken.
Om man kan få en sådan innovation till arabvärlden där man -
inte på något sätt lyckats besegra coronan -
så skulle redan det på så här kort sikt vara en mycket stor sak.
Det har varit en stor utmaning för Israels nuvarande regering -
hur man ska sköta coronan. Det har bl.a. hållits demonstrationer.
Man har specifikt anklagat Netanjahu.
Men regeringen har aldrig fungerat harmoniskt tillsammans.
Det har hela tiden funnits spänningar under ytan.
Hur ser det ut nu, blir det nyval i något skede?
Ända sedan mars har Gantz och Netanjahu inte alls kommit överens.
Och fördraget mellan Arabemiraten och Israel -
slöts av Netanjahu, i total hemlighet för hela regeringen.
Några av hans Likudledare kände till det.
Men varken Gantz eller Ashkenazi, -
vice premiärminister och försvarsminister -
kände till saken innan de läste om det i tidningen. Det var en stor grej.
Också coronan har lett till sprickor -
för t.ex. ministern för turism som hör till Blåvitt, Zamir -
avgick från regeringen. Han sade att han inte alls litar på Netanjahu längre.
Och även på grund av hur han inte skött coronapandemin.
Man kan alltid skylla på coronan om man inte tycker om någon människa.
Ett annat argument han kom med var -
det om åtalet mot Netanjahu.
Det var ett sådant hinder att han ansåg att Blåvitt -
inte längre borde ha någonting i regeringen att göra.
Det är en mycket pinsam grej eftersom -
om en och en halv månad, före jul -
borde de komma överens om budgeten, som ännu är öppen.
Senast 23 december måste man vara överens om budgeten.
Om de inte i det skedet har den klar upplöses regeringen automatiskt.
Och det blir nyval.
Och det är lite oroväckande för Blåvitt att Likud-högergrupperingen -
leder med ca 67, alltså de har klar majoritet -
att själva bilda regering, de behöver inte längre Blåvitt.
Netanjahu kan plötsligt avblåsa spelet och -
meddela att regeringen avgår och det hålls nytt val.
Det är alltså fråga om starka inre spänningar.
Om Trump omväljs och Netanjahu blir -
en potentiell ny regeringens premiärminister -
kan allt det som nu skett med arabländerna -
göra att samarbetet blir ännu intensivare?
Ja, redan de segrar och relationer som redan existerar -
med sådana länder som ännu inte diplomatiskt erkänt Israel -
har helt tydligt förbättrat positionen -
och palestiniernas position i jakten på en egen stat -
har försvagats så mycket att man kan se det som Netanjahus -
väldigt stora seger och -
han har att tillsammans med Trump föreslagits få Nobels fredspris.
Det är i och för sig inte förvånande, -
för i och för sig fick Yitzhak Rabin, Shimon Peres och Arafat det också.
Och det borde de inte alls ha fått.
För ett fredsfördrag som då endast gällde Israel och PLO -
Palestinska befrielseorganisationen.
Nu talar vi om tio gånger större saker -
då det är fråga om statliga erkännanden.
Nu då Palestina håller på att förlora sina gynnare och -
det även annars går dåligt -
så kunde ett böneämne vara att det inte kommer en tredje intifada.
Att det inte skulle öka på onda dåd då de inte ser andra alternativ.
Fred i Mellanöstern är alltid ett böneämne.
Men det finns olika extrema palestinska grupper -
som är totalt inspirerade och hjärntvättade -
av de palestinska lärobyggnaderna.
Vi kommer helt säkert att få se enskilda händelser.
Jag tror inte på en tredje intifada som sådan eftersom -
palestinierna inte längre har något stöd av Arabförbundet.
De gynnare som vi talat om: EU, Turkiet och Iran -
åtnjuter inte ett sådant internationellt förtroende att -
palestinierna med deras stöd skulle kunna ge sig in i ett nytt inbördeskrig.
Precis. Tack Pekka, så här snabbt gick vår tid igen.
Vi hann åtminstone nämna många saker.
Vi fortsätter om fyra veckor.
Och vi vet alla att då har mycket nytt hunnit hända.
Tack Pekka och tack kära tittare -
kom tillbaka om fyra veckor för att se på programmet -
och låt oss verkligen be för Mellanöstern för -
det är det vapen vi kan använda.
Tack.
AKTUELLT FRÅN MELLANÖSTERN
Bästa tittare, du är välkommen att stödja Himlen TV7 även ekonomiskt.
I Finland: ring 0600-10070 (ca 12 euro)
I Sverige: Swisha till 123 677 9300
Översättning: Himlen TV7