Pidän älyttömän tärkeänä sitä, että on se suhde.
Kaikki kasvatus ja arvojen siirtäminen tapahtuu suhteen kautta.
Jeesus kuitenkin itse hyödynsi ne tilanteet, joita vastaan tuli.
Koulussa opitaan kriittistä ajattelua, mutta seurakunnassa ehkä luullaan, -
että ihmiset uskovat, kun kerrotaan, miten asia on, mutta ei se ihan toimi.
Tervetuloa ajan tasalle.
Viisaus määritellään kyvyksi käyttää tietoa ja kokemusta -
hyvien päätösten tekemiseksi. Viisaus syntyy elämänkokemuksista -
ja tuottaa ratkaisuja, jotka ovat yhteiseksi hyväksi.
Voidaksemme tehdä viisaita päätöksiä -
tarvitsemme tietoa ja kykyä erottaa olennainen.
Me tarvitaan myös peilejä, jotta voisimme arvioida, -
mikä johtopäätös on viisas, mutta mistä nuoret löytävät nämä peilit?
Me halutaan vastauksia kysymyksiin.
Ennen niitä etsittiin vanhemmilta ihmisiltä tai kirjoista, -
nyt nuoret löytää vastaukset YouTubesta ja Googlesta.
Miten löytää viisauden tie, joka johtaa oikeisiin valintoihin?
Ympäröivä kulttuuri vakuuttaa, että valinnat voi tehdä sen mukaan, -
mikä kulloinkin tuntuu hyvältä.
Seurakuntien ja vanhempien on autettava nuoria löytämään viisaus.
Keskivertonuori ajattelee pornon katsomisen olevan ok.
Häntä ei voi estää pääsemästä käsiksi tällaiseen materiaaliin, -
mutta häntä on autettava suhtautumaan siihen toisin kuin muut.
Nuoren on hyvä ymmärtää, -
ettei ruudun luoma kuva ihmissuhteista ole aina Raamatun mukainen.
Viisaan elämän tie löytyy tulkitsemalla maailmaa oikein -
ja soveltamalla siihen Raamatun periaatteita.
Kolme neljästä nuoresta aikuisesta, joilla on sitkeä usko, -
kokee saaneensa opetusta Raamatun viisauden soveltamisesta arjessa.
Silti heistä vain puolet kertoo saaneensa opetusta seksistä, -
teknologiasta, rahasta tai toisin ajattelevien kohtaamisesta.
Keskivertoteini kuluttaa digitaalista sisältöä yli 8 tuntia vuorokaudessa.
Hengellisesti rakentavan sisällön osuus on häviävän pieni.
Viisaan elämän suuntaviittoja tarvitaan navigointiin maailmassa, -
jossa Jumalaa ei yleisesti koeta merkityksellisenä.
Herran pelko on viisauden alku, pyhän tunteminen on ymmärryksen perusta.
Tommi, sinä johdat nuorisotyötä Vapaakirkossa.
Missä tilanteessa ajattelit viimeksi, -
että nyt tarvittaisiin Raamatusta nousevaa viisautta?
Varmaan viimeksi, kun matkalla tänne katsoin, mitä Twitter-tilille kuuluu.
Twitter-tili on tosi nopeatempoinen.
Siellä vastataan nopeasti ja joskus ärhäkästi, -
ja mielestäni viisauteen kuuluu harkitsevaisuus ja ystävällisyys.
Silloin ajattelin sitä viimeksi.
Raamatusta nousevat viisausajatukset ja hyvän elämän periaatteet -
tuntuvat erkaantuvan koko ajan siitä, mitä kulttuurissamme pidetään -
yleisesti hyvänä ja tavoiteltavana. Mistä tämä johtuu?
Ajattelen, että se on tosi pitkän aatehistorian tulos, -
johon meillä ei varmaan ole nyt aikaa mennä.
Joku, en muista kuka, sanoi, että me eletään "leikkokukka-aikaa".
Eli me ollaan katkaistu juuret kristilliseltä perinnöltämme -
ja laitettu sen hedelmät eli kukat maljakkoon. Me edelleen ihaillaan -
juuren saavutuksia eli kauniita kukkia, mutta ollaan katkaistu se perinne, -
josta me ollaan imetty voima tähän kauneuteen, -
jonka keskellä nyt eletään. Olemme tulleet pitkän tien.
Ajattelen myös, että varmaankin tämä juurilta irtaantuminen -
on yksi oleellinen tekijä, mutta ehkä myös se, -
että me arvotetaan tänä päivänä asioita eri tavalla kuin aiemmin.
Ei pelkästään se, että ollaan irtaannuttu juurilta, vaan myös se, -
että tänä päivänä meille on arvokasta erilaiset asiat -
kuin ehkä 30―60 vuotta sitten. Myös tämä tekijä johtaa tähän.
Ajattelen, että se liittyy siihen, että me ollaan hylätty ajatus totuudesta.
Raamattu puhuu totuudesta, mutta nykyisin me sanotaan, -
että jokaisella on oma totuutensa. Raamatussa on totuusväittämiä -
eli väitetään, että asia on näin ja sitten se on, -
mutta Totuus on myös persoona eli Jeesus.
Me ollaan kuitenkin hylätty ajatus siitä, että on totuus.
Kun totuudesta tulee suhteellinen, -
jokainen ajattelee ja toimii kuten parhaaksi näkee.
Luulen, että se on yksi syy nuorten ahdistukseen.
Koska he saavat määritellä kaiken, heidän myös pitää määritellä kaikki.
Heidän pitää tehdä tosi monta valintaa alkaen jopa omasta sukupuolestaan -
ja päättyen ammatinvalintaan. Kaikki on epäselvää, ja siitä tulee paineita.
Osaanko nyt valita oikein?
Elämä tuntuu monimutkaiselta asialta, ja kaikki vielä tapahtuu tosi nopeasti.
Ei ihme, että nuorten pahoinvointi on nykyisin aika suurta.
Seuraavaksi kuullaan Niinan ajatuksia aidosta viisaudesta ja siitä, -
miten hän on soveltanut sitä erityisesti seksuaalisuuden alueella.
Koen sen olevan elämässäni valintoja, jotka erottuvat ympäristöstäni.
Varmasti se liittyy suurimmaksi osaksi siihen, -
että olen sinkku ja teen tiettyjä valintoja koskien puhtautta.
Puhtaus ja Jumalan mielen mukaisuus eivät ole muodissa.
Olen kasvanut seurakuntayhteydessä pienestä asti ja oppinut Sanaa, -
mutta inspiraationa ovat toimineet myös ympärilläni olevat ihmiset, -
joiden olen kokenut onnistuneen tällä alueella. Haluan toimia kuin he.
Haluan elää puhtaasti sinkkuna. Se tarkoittaa usein myös yksinäisyyttä.
En ole niinkään fyysisesti erilläni, mutta olen valintojeni kanssa yksin.
Rehellisesti täytyy sanoa, etten ole aina saanut riittävästi opetusta -
tätä aluetta koskien. En usko, että se on tahallista.
Seurakunnissa on paljon yksineläjiä, joten opetusta kaivattaisiin lisää.
Maailma kyllä pommittaa tällä alueella ihan omat settinsä.
Minulle yksi viisauden inspiraatio on meidän seurakunnan pastori -
ja myös vanhimmisto. He ovat tosi viisaita ihmisiä.
Heiltä voi kysyä mistä vain, mitä vain ja milloin vain.
Tärkeät raamatunkohdat koskien viisautta. Ottaisin tämän: -
"Jumalan pelko on viisauden alku." Jos meillä on terve Jumalan pelko -
ja kunnioitus Häntä kohtaan, me tehdään hyviä valintoja.
Toinen tärkeä paikka on: "Onneni on olla Herraa lähellä."
Onneni ei löydy Jumalan ulkopuolelta. Jos meillä on Jumalan sana -
jatkuvana karttana tai opaskirjana elämässämme, -
emme voi mennä pahasti harhaan.
Varsinkin nuoria haluaisin rohkaista syömään Jumalan sanaa päivin ja öin.
Aina kaikkea ei ymmärrä heti, mutta sen ymmärtää kyllä ajan kanssa, -
ja Pyhä Henki auttaa meitä elämään Sanan mukaan.
Raamatussa on tosi paljon ohjeita, jotka liittyvät käytännön elämään.
Miksi näistä asioita opetetaan vähän?
Vähän ladattu kysymys. Varmaan toisissa seurakunnissa opetetaan, -
mutta olen samaa mieltä, että monissa ei opeteta tarpeeksi.
Ja ajattelen myös, että tarvitaan muutakin kuin opettamista.
Nuoret eivät opi ajattelemaan vain istumalla penkissä -
ottamalla tietoa vastaan. Heidän pitää oppia pureskelemaan, -
argumentoimaan, ajattelemaan, näkemään asioita eri puolilta -
ja löytämään sitä kautta vakaumuksensa.
Kun olin nuorisotyöntekijänä seurakunnassa, minulle sanottiin, -
että on se hyvä, että nuoret ovat nuortenillassa eivätkä kadulla.
Tavoitteeni ei ollut pitää heitä pois kaduilta, -
vaan varustaa heidät missionaariseen elämään, -
viemään Jumalan valtakuntaa eteenpäin omassa ikäpolvessaan.
Pelkkä nuorten suojeleminen oli vähän liian pieni tavoite.
Nykyisin monet kauhistelevat, kun meillä on netti ja sitä ja tätä, -
mutta meidän tavoite ei ole suojella lapsia tältä maailmalta, -
vaan auttaa heitä menemään siihen mukaan, löytämään sen kanssa -
yhteinen rajapinta ja haastamaan kulttuuri, jossa he elävät, -
kristillisen maailmankuvan avulla.
Sitä meidän pitäisi kouluttaa uudelle sukupolvelle.
Ja myös vanhemmalle sukupolvelle, muuten elämme menneisyydessä, -
mennessä maailmassa, -
jossa kristilliset arvot olivat enemmän valtakulttuuria kuin nykyisin.
Osa vanhemman ja nuoremmankin sukupolven edustajista voi ajatella, -
että me eletään tällaisessa kristillisessä valtakulttuurissa, -
mutta sellaista ei ole enää olemassa. - Tämä on täysin jälkikristillinen aika.
Ja siinä yhteydessä me ei voida myöskään suojella nuoria, -
niin kuin sinä hyvin sanoit. Ei me voida ajatella, -
että me voitaisiin poistaa meidän lapset tästä maailmasta.
Miten he sitten pärjäävät omillaan? - Joskus he kuitenkin menevät -
yliopistoon tai työelämään ja kohtaavat ne kysymykset.
Jos heitä ei ole siihen mennessä varustettu ajattelemaan itse, -
miksi he uskovat niin kuin uskovat, epäilyksen aalto voi olla valtava.
Eivätkö kaikki uskokaan näin?
Miksei kukaan ole näyttänyt, että on eri tavalla ajattelevia kirjoja?
Ehkä tässä on myös se syy, minkä takia monet aikuistuessaan -
jotenkin vain ajautuvat pois uskon asioista, -
koska he eivät ole käyneet tätä prosessia syvällisesti läpi, -
ja aikuisuuden kynnyksellä se kriisi voi olla niin valtava, -
että siitä sitten vain ajautuu pois.
Pohdin tuota, mitä sanoit. Nuorena aikuisena, vähän yli 20-vuotiaana, -
kun muutetaan uudelle paikkakunnalle, moni pohtii, mitä asioista ajattelee.
Seurakunnalla on peiliin katsomisen paikka 15―20-vuotiaiden kohdalla.
Toiminnassa keskitytään liian paljon siihen, että on vain hyvä meininki.
Varustavaa opetusta tulevaisuutta varten toki on, mutta aika vähän.
Siihen kohtaan pitäisi panostaa muutakin kuin jotain hypea.
Ajattelen oppivia yhteisöjä ja oppimisen vallankumousta, -
joka pitäisi saada seurakunnissa aikaan.
Koulussa opitaan kriittistä ajattelua ja argumentointia, -
mutta seurakunnassa ajatellaan, että ihmiset vain uskovat. Se ei toimi.
On toki seurakuntakohtaista, miten se näyttäytyy, -
mutta voi olla sellaista, että ylikorostetaan joitakin asioita.
Meillä korostetaan esimerkiksi paljon armoa, mikä on tärkeä asia, -
mutta opetetaanko meillä sen lisäksi näitä muita asioita, -
jotka liittyvät elämän elämiseen ja ajattelemisen tasoon?
Opetetaanko ajattelemaan? Tämä on toinen kysymys.
Ja se, miten paljon niitä asioita tehdään kärjistäen sanottuna -
luokkahuonekontekstissa, jossa yksi puhuu ja loput kuuntelee -
sen sijaan, että oikeasti mietitään, pohditaan, -
pureskellaan ja käydään niitä asioita läpi?
Sitten tulee vielä mieleen tällainen ajatus, -
että Jeesus itse hyödynsi vastaan tulevat tilanteet.
Hän päätti opettaa asiasta, kun sopiva tilanne tuli vastaan, -
koska Hänelle oli kerran annettu esimerkki ihmisten arkielämästä.
Meidän pitäisi oppia hyödyntämään samaa kristillisessä kasvatuksessa.
Ja oppia myös kysymään nuorilta.
Oppivatko hekään kysymään asioita vanhemmilta ihmisiltä?
Pohdin tuota, mitä sanoit. Armon julistus on tärkeä ja hyvä asia.
Se on tavallaan kristillisen maailmankuvan perustus.
On tärkeä tietää, missä perustus on. Kristus on antanut synnit anteeksi.
Sen päälle ikään kuin rakennetaan se, mitäs minä tällä elämällä sitten teen.
Niistä kysymyksistä syntyy kaikenlainen eettinen pohdinta, -
kuten se, mitä insertissä mainittiin, eli mitä ajatella seksuaalisuudesta.
Se on asia, josta pitää puhua, keskustella ja käydä dialogia.
Ei niin, että minä nyt julistan täältä, koettakaa elää kunnolla.
Nämä ovat myös arvovalintoja siitä, mitä halutaan opettaa ja käydä läpi, -
koska kaikki asiat eivät ole ns. mediaseksikkäitä.
Ne eivät välttämättä ole hyväksyttyjä teemoja, -
joista voisi puhua, tai niihin ladataan paljon sellaista, -
että joku haluaa väärällä tavalla muokata toisten ajattelua.
Tämäkin vaikuttaa siihen, miksi kaikkeen ei osata tai haluta tarttua.
Onhan se totta, mutta jos ajattelee nuorten maailmaa, -
kaikilla on kännykät ja sitä kautta rajaton pääsy vaikkapa pornoon -
ja muuhun kristillisen ihmiskuvan ja Jumalan tahdon vastaiseen sisältöön.
Jos seurakunta vaikenee näistä asioista, me ollaan pulassa.
Pakkohan meidän olisi pystyä vastaamaan tämän ajan haasteisiin.
Tilastollisesti kuitenkin näin käy. Seurakunnat vaikenevat näistä usein.
Vaikka sanoit, että hyviä esimerkkejä on, niin meillä on liikaa sellaista, -
että näihin asioihin ei tartuta lainkaan, -
ja tähän olisi ehkä hyvä tulla muutos.
Vanhemmatkin varmaan odottavat seurakunnilta asioihin tarttumista, -
koska hekin ovat monesti aika kädettömiä niiden kanssa.
Monilla ei ole hajuakaan siitä, missä nuoret surffaavat ja mitä he miettivät.
Seurakunnalla olisi hyvä olla, ja sen tulisi varustaa vanhempia -
käymään näitä keskusteluja, ettei tämä olisi vain nuorisotyöntekijän asia.
Kuten sanoit, Tommi, niin viisauteen kasvetaan dialogin kautta.
Sinulla on kolme jo aikuista lasta.
Mitä viisasta olet viimeksi oppinut heiltä?
Valmistauduin tähän kyselemällä eilen iltapalalla meidän teineiltä, -
miksi elämä on niin vaikeaa, tai onko heillä elämä vaikeaa.
Kyllä heitä ahdistaa tämä jatkuva valintojen tekeminen, -
ammatinvalinta ja työelämään siirtyminen.
En nyt tiedä, opinko mitään, -
ehkä sen, että on tosi tärkeää käyttää vaikka iltapalakeskustelut siihen, -
että kohdataan omia lapsia, olivatpa he minkä ikäisiä tahansa.
Puhutaan heidän kanssaan siitä, mitä he ajattelevat maailmasta.
Sukupolvirajat ylittävä dialogi on tärkeää.
Ennen vanhat ihmiset välittivät nuorille viisauttaan, -
kun heillä oli kokemusta ja sopivaa hitautta.
En nyt puhu savupirteistä, joissa lapset kerääntyivät -
keinutuolin ympärille, mutta jotain tällaista me ollaan hukattu.
Aikuiset eivät enää välitä viisautta nuorille, -
eivätkä nuoret saa välitettyä sitä intoa ja tietoa, joka heillä on.
Kyllähän tässä on se, että meillä ei ole niin paljon kanssakäymistä -
sukupolvien välillä. Voihan olla, että käydään isovanhempien luona -
tai nähdään vähän muitakin, -
mutta esimerkiksi seurakunnissa eri-ikäiset ovat paljon eri ympyröissä.
Heti eteisessä hajaannutaan.
Niin. Miten aitoa kanssakäymistä voitaisiin luoda enemmän?
Jos ajattelen omaa kasvupolkuani, -
niin elämässäni on ollut vanhempia ihmisiä, jotka ovat nähneet tarpeen -
investoida minuun aikaa. Ei heillä välttämättä ollut -
mitään kolmen kohdan asialistaa, jonka he halusivat siirtää minulle, -
vaan he halusivat viettää aikaa ja näkivät, että se on arvokasta.
Ja kun ihmissuhde on muotoutunut, on voinut välittää jotain.
Ja itse vastavuoroisesti voi kysyä ja esittää näkemyksiä asioista, -
joita vanhemman sukupolven edustaja ei ehkä osaa itse ottaa huomioon.
Mutta eihän tämä toimi, jos meillä ei ole luontaisia kontakteja.
Toteutuuko tämä, mitä Arno kuvasi, sinun elämässäsi, Tommi?
Olen eri sukupolvea lasteni kanssa, -
ja olen aina pitänyt tärkeänä suhdetta heihin.
Kasvatus ja arvojen siirtäminen tapahtuu suhteen kautta.
Me ollaan myös pidetty tärkeänä suvun ja isovanhempien näkemistä.
Ollaan siellä yötä ja viikonloppuja ja lämmitetään saunaa, -
ja taata opettaa saunavihdan tekoa. Arvostan ja haluan vaalia sitä.
Mutta kaikilla ei ole näitä sukulaissuhteita.
Siinä tuleekin se, mistä muualta niitä voisi saada.
Ja mielestäni pelkät perhe- tai sukulaissuhteet eivät riitä, -
koska silloin uskon ja arvojen välittäminen rajoittuu perhepiiriin, -
vaikka sen pitäisi laajeta niin, että lapsi tai nuori oppii ymmärtämään, -
ettei tämä ole vain hänen sukunsa näkökulma.
Totta. Samalla ajattelen, että meillä on tässä niin iso aukko -
jo seurakunnassa olevien perheiden kasvatusajattelussa.
Se pitäisi saada ensin kuntoon, tai ainakin panostaa siihenkin, -
että vanhemmat osaisivat, haluaisivat ja ymmärtäisivät -
välittää Jumalan tuntemista omille lapsilleen suhteen kautta.
Sen jälkeen pitää toki ottaa mukaan ne, jotka eivät tunne Jeesusta.
Heillähän on valtava perheen ja hengellisten vanhempien tarve, -
jos he tulevat perheestä, jolla ei ole minkäänlaista kristillistä taustaa.
Heidät pitää integroida seurakunta- perheeseen ja yhdessä oppimiseen.
Eli puhutaan opetuslapseuttamisesta -
ja oikeastaan jossain määrin sen puutoksesta kulttuurissamme.
Kyllä, raamatullisen maailmankuvan juurruttamisesta uuteen sukupolveen.
Se ei tapahdu hienoimmilla valoilla, eikä meillä koskaan olekaan varaa -
niin hienoihin valoihin ja ääniin kuin kaupallisilla toimijoilla.
Meillä on yhteisö, jossa voi kasvaa ja oppia tuntemaan Jumalan.
Se on meidän myyntivaltti.
Kiitos Tommi ja Arno tästä hyvästä yhteisestä keskustelusta.
Viisaus ei kehity meissä hetkessä.
Informaation lisäksi tarvitaan yhteistä matkaa muiden kanssa -
ja vaikeisiinkin aiheisiin tarttumista. Pyritään tässäkin ajan tasalle, -
jotta voisimme kasvattaa lapsia ja nuoria viisaaseen elämään.
Seuraavassa videossa kysymme, -
rakennammeko me ylisukupolvista yhteyttä.
Mikäli video innosti sinua, klikkaa tykkää-nappia ja tilaa tämä kanava.
Näin autat meitä levittämään videoita. Hei hei!
Tekstitys: Anni Lähteenmäki / TV7