Panjo ja Jänku.
Advendikalender.
13. luuk avaneb.
Hulda, su pikad juuksed lõhnavad nii hästi! Pesid neid vist äsja?
Ma kõdistan sind!- Ära nii palju ka kõdista, kõdistan sind kohe vastu.
Hulda, Jänku ütles, et tal on meile üllatus.
Olete valmis, silmad kinni?
Ma panen pea su sülle. -Olete valmis, võib tulla?
Valmis, võib tulla. Oo, kui põnev!
Tänan sind! Ilus oli.
Hulda, kas sinagi oskad inglise keelt?
Panjo, see oli rootsi keel!
Aga ma imestasin. -Kui uhke sa olid jänku!
Mind ajab kohe nutma. Tänan, see oli ilus.
Hulda, ära veel nuta, me võiksime soome keeles laulda.
Siis võid veidi nutta.
Jänku, ma tulen sinuga laulma. Laulame. -Jah.
Taevastes tähevöö, särades hiilgab. Jõuluöö sõnumit vilkudes kordab.
Taevane sädelus on rõõmu kuulutus. Küünlad süttivad, süttivad küünlad.
Hulda, panid sa tähele, et seal räägiti Jõuluöö sõnumist?
See on, kui Jumal vaatab maad ja mõtleb, et tal on inimestest hea meel.
Jänku, sinu kord avada kalender!
Oled sa vast uhke! Astusin kogemata su vöö peale.-Ei sest midagi.
Kus see luuk nüüd on?
Mis seal on? Ava juba!
Vaata, hiir! Seal on emahiir ja tal on korvis pojad.
Nüüd kuulame küll põnevusega, mida nad seal teevad.
Eesel lonkis väsinult talli. Ta märkas kõrvalpilguga teist eeslit.
Algul ta oli pahane, et pidi võõraga sõime jagama.
Siis ta tähelepanu kinnitus Maarjale, kes tundus haiglasena.
Maarja kõht valutas. Joosep tõi kottidest voodiriideid.
Õlgedes sahistades, püüdis ta Maarjale võimalikult pehmet aset teha.
Väike hall emahiir vilksas seinapraost välja.
Korvikeses kandis ta vastsündinud poegi.
Kõik läks korraga nii valgeks, kuigi keegi ei süüdanud laternat.
Ta sosistas isahiirele, kes oli õuemurul toitu jahtimas:
"Täna öösel juhtub midagi ennekuulmatut, imelist!"
Oleksin ma seal tallis olnud, oleks ma nii hiirvaikselt püüdnud olla.
Sulle oleks see veits raskevõitu olnud.
No see oleks nii tummakslööv olnud, et sinultki oleksid sõnad lõppenud.
Nüüd siis vahetamegi kõneainet.
Tohin ma need hiirebeebid värvida?
Võiksin nad kenasti heleroosaks värvida.
Emahiir võiks helepruun olla!
Tõlge: Einike Pähn