o
Herra, Jeesus, kiitämme siitä, että olet niin suurenmoinen.
Kiitos, että olet tuonut meidät yhteen kaikkialta maailmasta -
rukoilemaan Helsinkiin tämän kansan puolesta.
Herra, siunaamme Suomea. Kiitämme Suomesta.
Kiitämme lähetystyöntekijöistä, joita tämä kansa on lähettänyt -
kaikkialle maailmaan, moniin niistä maista, joista itse tulemme.
Kiitos, että he rukoilivat, itkivät ja kuolivat evankeliumin puolesta.
Rukoilemme Sanasi mukaan, että kun lähettää leipänsä vetten yli,
ajan päästä saa sen jälleen.
Rukoilemme, että sinun kunniasi, valtakuntasi ja voimasi, Jeesus,
tulisi takaisin ja toisit herätyksen, josta on puhuttu -
ja profetoitu jo monien vuosien ajan.
Suuren herätyksen, joka tulee Suomeen ja lähtee siitä Eurooppaan.
Tulkoon sinun valtakuntasi. Tapahtukoon sinun tahtosi.
Herra, puhu tänään Sanasi kautta. Jeesuksen nimessä, amen.
Täällä oleville suomalaisille, jotka eivätkä tiedä,
miksi Suomessa on niin monia ulko- maalaisia rukoilemassa kaduilla,
kerron, miksi he ovat täällä.
Pohjoismaiden Youth With a Mission -järjestöjen kesken päätimme,
että joka vuosi valitsemme yhden Pohjoismaiden pääkaupungin,
ja kaikki Pohjoismaiden YWAM-keskukset lähettävät -
työntekijöitä rukoilemaan sen kaupungin puolesta.
Viime vuonna olimme Kööpenhaminassa rukoilemassa ja evankelioimassa.
Perustimme tiimin ja keskuksen sinne viime vuoden jälkeen.
Tänä vuonna keskitytään Helsinkiin.
Olemme kulkeneet ympäri Helsinkiä rukoillen ja ilosanomaa jakaen.
Lauantaina kannettiin banderollia, jossa luki:
"Kiitos Jumalalle Suomesta."
Jumala on siunannut Suomea, että se olisi siunaukseksi muille.
Uskon, että Jumalalla on viesti Suomen seurakunnille kansoilta.
Viesti koskee yhtenäisyyttä.
Täällä olevat nuoret -
tulevat pienestä Hernnhutin kylästä itäisessä Saksassa.
Se on kylä, joka muutti maailman.
Vuonna 1722 tuli pakolaisia Tšekin tasavallasta -
rajan yli Saksaan.
Kreivi Zinzendorf auttoi pakolaisia antaen heille asuinpaikan,
jossa he voisivat pysyä, ja heitä suojeltiin.
Zinzendorf oli Jumalan ja rauhan mies.
Eri seurakunnat olivat riidoissa keskenään, mutta hän toi ykseyttä.
Samaisessa liikehdinnässä Saksaan tulleet määriläiset -
aloittivat rukouskokouksen, joka kesti sata vuotta.
He rukoilivat ympäri vuorokauden sadan vuoden ajan.
Rukoilemisen ja Herran kasvojen etsinnän aikana -
Jumala alkoi puhua heille kansoista.
Jumala antoi heille taakan kansojen puolesta.
Määriläiset kuulivat Jumalaa ja lähtivät niiden kansojen luo,
jotka eivät olleet vielä kuulleet ilosanomaa.
He menivät kaikkialle maailmaan.
He pakkasivat matkatavaransa ruumisarkkuihin,
sillä he eivät uskoneet palaavansa.
He menivät antamaan henkensä evankeliumin puolesta.
Jeesus sanoi: "Jos joku tahtoo minun perässäni kulkea,
hän kieltäköön itsensä ja ottakoon ristinsä." (Matt 16:24)
Silloin vuonna 1978, kun kävin -
YWAMin Evankeliointikoulun Kaliforniassa,
eräs puhuja kertoi historian lähetys- ja herätysliikkeistä.
Hän puhui määriläisistä.
Kun kuulin, että heidän rukous- kokouksensa kesti sata vuotta,
kysyin Herralta, miksi se loppui. "Tehdään se uudestaan!"
Rukoilin: "Herra, käytä YWAMia tekemään saman kuin määriläiset."
Olemme lähetysliike, niin kuin määriläisetkin olivat.
Olemme menneet kaikkialle maailmaan.
Meiltä puuttuu se palo ja yhtäjaksoinen rukous,
joka kestäisi 100 vuotta.
Olemme vasta reilu 50-vuotias järjestö.
Uskon yhä, että Jumala haluaa lähettää nuoria -
kaikkiin kansakuntiin, jotka eivät ole kuulleet evankeliumia.
YWAMhan keskittyy kansoihin, jotka eivät ole kuulleet evankeliumia -
ja joita ei ole tavoitettu.
Samoihin aikoihin, Jumala antoi minulle näyn -
kambodžalaisten pakolaisten puolesta.
Jumala antoi näyn vuonna 1977.
Herra käski kertoa pakolaisille hänestä.
Vuonna 1979 kambodžalaiset pakolaiset pakenivat Thaimaahan.
He olivat nälkiintymäisillään.
Lähdin Thaimaahan ja työskentelin pakolaisleireissä viisi vuotta.
Kerroin ja opetin heille evankeliumin hyvää sanomaa.
Ensimmäisenä vuotena 20 000 kambodžalaista tuli uskoon -
yhdeltä pakolaisleiriltä.
Sata YWAMin lähetystyöntekijää työskenteli pakolaisleireillä.
Opetuslapseutimme pakolaisia.
Jeesus ei käskenyt pelastaa ihmisiä.
Se on Jumalan tehtävä. Meidän tehtävämme on opetuslapseuttaa.
Jeesus sanoi: "Menkää siis ja tehkää kaikki kansat -
minun opetuslapsikseni... opettamalla heitä pitämään kaikki,
mitä minä olen käskenyt teidän pitää." (Matt. 28:19-20)
Tehtävämme on opettaa heille, mitä Jumala on opettanut meille.
Tapasin Thaimaassa vaimoni.
Hän työskenteli samalla pakolaisleirillä kanssani.
Hän on Joensuusta, joka sijaitsee Venäjän rajalla Itä-Suomessa.
Menimme naimisiin ja työskentelimme vielä viisi vuotta -
vuoteen 1991 asti pakolaisleireillä.
Vaimo tuli sairaaksi ja meidät evakuoitiin -
suomalaisella lentokoneella, jossa oli norjalainen lääkäri -
ja ruotsalainen hoitaja. Olipahan skandinaavinen operaatio...
Vaimo alkoi ravata lääkärissä, ja minä rukoilin, -
että Herra parantaisi hänet, jotta voisin palata kambodžalaisten luo.
Puhuin heidän kieltään ja rakastin sitä kulttuuria.
Synnyin Havaijilla, vartuin Kaliforniassa -
ja vietin 10 vuotta tropiikissa. Pidän kookoksesta, palmuista -
ja valkoisista hiekkarannoista. Mutta yhtäkkiä olinkin Joensuussa,
ilmeisesti jääkaudella.
Rukoilin: "Herra, vie minut pois täältä. Haluan takaisin lämpimään,
missä voi syödä banaaneja omalta takapihalta."
Mutta Jumala ei kuullut rukoustani.
Kun minä ja perheeni elimme Joensuussa,
Suomen YWAMin, Lähetysnuorten, toiminta oli päättynyt -
ja sen johtajat pyysivät minulta apua käynnistääkseen sen uudelleen.
Muutimme Helsinkiin ja aloin rukoilla.
Helsingin korkein kohta on Jakomäellä, -
missä on myös Helsingin kristillinen koulu.
Menin neljän vuoden ajan lähes joka päivä sille mäelle rukoilemaan,
että Jumala antaisi yhtenäisyyttä ja herätyksen Suomeen.
Kuulin profetioista, mitä Jumala haluaa tehdä Suomessa.
Täällä on ollut monia herätyksiä, ja Jumala haluaa antaa uuden.
Sitten kuulin, että Euroopan YWAMilla oltiin rukoiltu,
sillä he halusivat perustaa YWAM-keskuksen Herrnhutiin,
missä määriläinen herätys oli ollut.
Aloin rukoilla, että Herra antaisi sen herätyksen uudelleen.
"Anna se uudelleen."
Ja se tapahtui! Nuoret ostivat Herrnhutista linnan.
Nuoria saapui sinne maailman joka kolkasta oppimaan Jeesuksesta,
opetuslapseudesta, Jeesuksen seuraamisesta -
sekä Jumalan tuntemisesta ja tunnetuksi tekemisestä.
Minut kutsuttiin puhumaan heille.
Kahden vuoden ajan olen nyt käynyt puhumassa YWAM Herrnhutissa.
Viime vuonna Jumala puhui, että meidän pitää keskittyä Helsinkiin.
Tuntui, että Herra halusi minun puhuvan vain Suomessa tänä vuonna.
Jouduin sanomaan Herrnhutin esirukouskoulun johtajalle,
että minun pitää totella Jumalaa,
enkä voi tulla tänä vuonna Saksaan opettamaan.
Sanoin olevani pahoillani.
Myöhemmin Jumala tuntui sanovan: "Kutsu heidät Suomeen."
"Pyydä kansoja tulemaan rukoilemaan Suomen puolesta."
Lähetin sähköpostin Ashille, australialaiselle YWAM-johtajalle.
Hän oli myös rukoillut, ja myös hänelle Jumala puhui samaa.
Rakastan sitä, kun Jumala toimii noin.
Itse Jeesus sanoo Raamatussa, että hän tuntee lampaansa -
ja ne tuntevat hänet, seuraavat häntä ja kuulevat hänen äänensä.
Jos olemme lampaita, meidän täytyy oppia kuulemaan paimenen ääni.
Opimme kulkemaan Jumalan teitä kuuntelemalla.
Rukouksessa ja esirukouksessa on kyse Pyhän Hengen kuuntelemisesta.
Sen jälkeen tehdään, mitä Jumala käskee tehdä.
Siksi kaikkialta maailmasta on tullut ihmisiä Helsinkiin.
Opetan heitä rukoilemaan kansakuntien -
ja Jumalan valtakunnan tulemisen ja tahtonsa tapahtumisen puolesta.
Siksi täällä on ihmisiä kaikkialta maailmasta.
He rukoilevat Helsingin puolesta.
He eivät ole täällä vain opetusviikon ajan,
vaan kolme viikkoa kulkien ympäri Helsinkiä sen puolesta rukoillen.
He rukoilevat herätystä, josta Jumala on puhunut jo vuosia.
Johannes 17:20-23.
Se kertoo Jeesuksen rukouksesta Isälle.
"Mutta en minä rukoile ainoastaan näiden edestä,
vaan myös niiden edestä, jotka hei- dän sanansa kautta uskovat minuun,
että he kaikki olisivat yhtä, niinkuin sinä, Isä, olet minussa -
ja minä sinussa, että hekin meissä olisivat,
niin että maailma uskoisi, että sinä olet minut lähettänyt.
Ja sen kirkkauden, jonka sinä minulle annoit,
minä olen antanut heille, että he olisivat yhtä,
niinkuin me olemme yhtä - minä heissä, ja sinä minussa -
että he olisivat täydellisesti yhtä, niin että maailma ymmärtäisi,
että sinä olet minut lähettänyt ja rakastanut heitä,
niinkuin sinä olet minua rakastanut."
Jumala haluaa, että olisimme täydellisesti yhtä.
Se on Jumalan suunnitelma ja Jeesuksen rukous.
Hän rukoili sitä kolme kertaa peräkkäin tässä kohdassa.
Kun Jumala toistaa jotakin, hän todella tarkoittaa sitä.
Jumala toivoo sydämestään, että olisimme täydellisesti yhtä.
Jakomäen pienellä rukous- vuorellani rukoilin neljä vuotta,
että Herra tekisi seurakunnastaan yhtenäisen.
Kun työskentelin pakolaisleireillä Thaimaassa,
rukoilin kambodžalaisten pakolaisten yhtenäisyyden puolesta.
Opetuslapseutin kolmentoista seurakunnan johtajia -
300 000 henkilön pakolaisleirillä.
Johtajat tulivat kolmesta poliittisesta siivestä,
jotka olivat riidoissa.
Ne olivat kamppailleet keskenään joskus aiemmin.
Seurakunnissakin he olivat erimielisiä,
eivätkä he toimineet hyvin yhteen.
Opetin heille, mitä Jumalan Sana sanoo:
Meidän täytyy tehdä yhdessä työtä, olla yhtä ja palvella toisiamme.
He väittelivät ja sanoivat: "Ei siitä tule mitään,
Olemme niin erilaisia. Ajattelemme eri tavalla.
Emme voi tehdä yhteistyötä."
Tunsin, että Jumala halusi minun opettavan heille -
Johanneksen luvusta 13, missä Jeesus opettaa opetuslapsiaan -
toistensa jalkojen pesemisestä.
Opetin, että Jeesus otti vettä ja pyyhkeen,
ja pesi opetuslastensa jalat.
Hän sanoi heille: "Jos siis minä, teidän Herranne ja opettajanne,
olen pessyt teidän jalkanne, olette tekin velvolliset -
pesemään toistenne jalat." (Joh. 13:14)
He näkivät, että se oli Raamatussa.
Hain vadillisen vettä ja sanoin, että tämä on Raamatussa.
He hyväksyivät sen ja alkoivat pestä toistensa jalkoja.
He antoivat toisilleen anteeksi erimielisyytensä ja valituksensa.
He huomasivat, että yhteistyö on mahdollista.
He alkoivat rukoilla ja työskennellä yhdessä.
Mutta ei mennyt kauaakaan, kun he alkoivat taas riitaantua.
Otin jälleen vesisaavin esiin.
Sanoin, että on jälleen aika pestä toistemme jalat, mutta he sanoivat,
ettei se toiminut, ja he kieltäytyivät.
Kysyin, mitä Jeesus sanoi, kun opetuslapset kysyivät häneltä:
"Kuinka monta kertaa on annettava anteeksi veljelle?"
Heillä oli täydellinen luku 7 mielessä.
Mutta Jeesuksella oli parempi luku: seitsemän kertaa seitsemänkymmentä.
Kysyin heiltä, ovatko he antaneet anteeksi toisilleen 490 kertaa.
He katsoivat toisiaan, vastasivat: "Emme",
ja pesivät jälleen toistensa jalat.
He antoivat toisilleen anteeksi ja tekivät yhteistyötä.
Sitten vaimoni sairastui ja lähdimme pakolaisleireiltä.
Tulin Suomeen, sain syövän ja olin kuolla siihen.
Olin täällä Meilahden sairaalassa.
Yksi Kambodžan seurakunnan johtajista tuli Kambodžasta -
käymään luonani sikäläisten pastoreiden puolesta.
Hän näytti videon Jeesus-marssista, jonka he pitivät Phnom Penhissä,
Kambodžan pääkaupungissa.
Kadut olivat täynnä kuorma-autoja, joissa uskovat ylistivät Jeesusta -
bändien kanssa. Kaikki olivat täyn- nä iloa ja innostusta kaupungissa,
jossa muutama vuosi sitten ei saa- nut edes mainita Jeesuksen nimeä.
Hän kertoi minulle, että yksi herä- si kuolleista, monet paranivat -
ja seurakuntia oli ympäri Kambodžaa.
He halusivat kiittää minua ennen kuin kuolen. Niin näytti käyvän.
He kiittivät, että tottelin saamaa- ni näkyä kertoa heille Jeesuksesta.
Kambodžassa näin, että Herra voi antaa yhtenäisyyden.
Kun tulin Suomeen, kuulin puhetta herätyksestä.
Puhuin parin pastorin kanssa eräästä tunnustuskunnasta.
Kysyin, milloin viimeksi he ovat rukoilleet -
kaupungin muiden seurakuntien ja pastoreiden puolesta?
He eivät muistaneet koskaan tehneensä niin.
Sanoin: "Jos haluatte herätystä, teidän on rakastettava veljiänne.
Älkää rukoilko herätystä vain omaan seurakuntaanne. Se on itsekästä.
Rukoilkaamme herätystä koko Jumalan kansalle, jokaiseen kirkkokuntaan."
Kaikki tarvitsevat herätystä.
Kaikkien tarvitsee olla lähellä Jeesusta.
Löytää ensirakkaus uudestaan.
Löytää jälleen Herran antama kutsumus -
kieltää itsemme, ottaa ristimme ja seurata Jeesusta.
Kaikki on kutsuttu tekemään opetuslapsia kaikista kansoista.
Tapahtui se sitten Suomessa tai jossain muualla maailmassa.
Suomi oli ennen hyvä tekemään opetuslapsia kaikista kansoista.
Viime aikoina suomalaisten lähetys- työntekijöiden määrä on vähentynyt.
Suomi ei ole enää kuuluisa lähetystyöntekijöistään,
vaan juomisesta, juhlimisesta ja muista epäpyhistä asioista.
Tarvitsemme kipeästi herätystä Suomeen.
Että Herra herättäisi omansa toteuttamaan jälleen kutsuaan.
2. Aik 7:14 sanoo: Jos "minun kan- sani, joka on otettu minun nimiini,
nöyrtyy, ja he rukoilevat ja etsivät minun kasvojani -
ja palajavat pahoilta teiltänsä, niin minä kuulen taivaasta -
ja annan anteeksi heidän syntinsä -
ja teen heidän maansa jälleen terveeksi."
Jumala kutsuu Suomen seurakuntaa katumaan -
ja kääntymään hänen puoleensa koko sydämestään.
Rukoilin pikku rukousvuorellani Jakomäellä neljä vuotta,
että Jumala antaisi yhtenäisyyttä ja parantumista seurakuntiin.
Sen neljän vuoden jälkeen sairastuin syöpään.
Käteni kokoinen kasvain ympäröi sydäntäni.
Lääkärini sanoi ensin, että minulla on 50 % mahdollisuudet elää.
Sain sairaalassa kemoterapiaa ja sädehoitoa.
mutta niistä ei ollut apua.
Lääkärit olivat kovin pahoillaan.
He valmistelivat minua suureen luuydinsiirtoon,
mikä on viimeisimpiä keinoja auttaa syöpäpotilaita.
Mutta ympäri maailmaa YWAMin keskuksissa 160 maassa -
rukoiltiin minun puolestani, että paranisin syövästäni.
Myös Helsingin seurakunnissa rukoiltiin paranemiseni puolesta.
Sen neljän vuoden aikana, kun rukoilin vuorellani,
Jumala oli avannut eduskunnan ovet.
Seurakuntien pastorit alkoivat rukoilla yhdessä eduskunnassa.
Olin itsekin mukana siinä.
Siitä on nyt 20 vuotta.
Pastoreita oli noin 40 ja he olivat monista eri tunnustuskunnista.
He laskivat kätensä päälleni ja voitelivat minut öljyllä.
Muutamaa viikkoa myöhemmin olin röntgenissä.
Siinä näkyi, että kasvain oli kadonnut kokonaan.
Sitä ei enää ollut.
Lääkärini sanoi, ettei niin voi käydä.
Sen kokoinen kasvain ei voi yhtäkkiä kadota.
Hän julisti sen ihmeeksi.
Jokin siinä, että pastorit kokoontuivat rukoilemaan yhdessä,
sai sen ihmeen aikaan, että olen tässä tänään.
Siitä on noin 20 vuotta.
Sydämeni ympärille annetun sädehoidon vuoksi lääkäri sanoi,
että minulla pitäisi parin vuoden päästä olla sydänongelmia.
Mutta 20 vuoteen minulla ei ole ollut minkäänlaisia sydänongelmia.
Eikä syöpäkään ole uusiutunut. Se oli todellinen ihme.
Sitä yhtenäisyys saa aikaan.
Psalmissa 133 sanotaan, että missä veljekset asuvat sovussa -
sinne Jumala säätää siunauksensa.
Jos te anotte yksimielisesti jotain,
Jumala antaa sen tapahtua tahtonsa mukaan.
Hänen tahtonsa on antaa herätys.
Siitä hän on puhunut monien pro- feettojen kautta ympäri maailmaa,
että Pohjoismaihin tulee herätys,
joka leviää Eurooppaan ja sitä kautta koko maailmaan.
Jos Jumala siitä puhuu, hän todella haluaa toteuttaa sen.
Meidän täytyy kuunnella ja totella, mitä Henki sanoo seurakunnalle.
Jeesus sanoo samaa kuin hän silloin sanoi, että meidän tulee olla yhtä.
Että olisimme täydellisesti yhtä.
Se on Jumalan tahto.
Aloin nähdä rukousvastauksia, kun seurakunnat rukoilivat yhdessä.
Pastorit alkoivat kokoontua 28 kaupungissa Suomessa.
He rukoilivat yhdessä. Pastorit kokoontuvat yhteen yhä edelleen.
Jumala on liikekannalla Suomessa ja hän antaa herätyksen.
Kun tulin Suomeen, sain näyn.
Näyssä oli pannu, joka oli täynnä mutaa.
Ei se ollut tämä pannu.
Mutta näyssä oli mutaa täynnä oleva pannu.
Kun katsoin sitä tarkemmin, näin kultahippuja mudan seassa.
Herra sanoi minulle: "Tämä on seurakuntani."
"He näkevät toisissaan mudan, mutta eivät kultaa."
"Mark, näytä heille kulta."
Kun saavuin pohjoisten kansojen luo,
Jumala sanoi, että tämä viesti minun täytyy kertoa heille.
Näky oli niin vahva, että hain kirpputorilta pannun.
Sekoitin multaa liimaan, länttäsin sen pannun pohjaan -
ja maalasin pikkukiviä kultamaalilla,
jotta en unohtaisi, mitä Jumala on puhunut.
On tärkeää muistaa Herran sana, jonka hän puhuu, eikä unohtaa sitä.
Tämä on ollut viestini viimeisten 9,5 vuoden ajan.
Tulin tänne vuonna 1991,
mutta olimme 7 vuotta auttamassa Ruotsin YWAMissa.
Palasimme Suomeen 9 vuotta sitten.
Tämä on ollut viestini siitä asti.
Rakastakaamme toisiamme. Katsokaamme kultaa toisissamme.
Sitä, mitä Jumala tekee.
Jos on syntynyt uudelleen Hengestä, ja Jeesus on tullut sydämeen, -
ei enää elä "minä, vaan Kristus elää minussa." (Gal 2:20)
Te ette elä enää, vaan Kristus elää teissä.
Ette enää elä itsellenne vaan Jumalan pojalle, Jeesukselle.
Jeesus on tullut asumaan teihin.
Ei hän elä rakennuksissa, vaan sinussa ja minussa.
Meidän täytyy nähdä Jeesus toisissamme.
Jokaisessa seurakunnassa on niitä, jotka ovat löytäneet Jeesuksen, -
Pelastajansa, ja pyytäneet Jeesuksen elämänsä Herraksi.
Heidät on täytetty Pyhällä Hengellä ja he ovat syntyneet uudelleen.
On helppoa huomata virheet toisissa ja syytellä toisia.
On helppoa puhua selän takana.
Kauimmin kestänyt herätys maailman historiassa oli metodistiherätys.
Syy sen pitkään kestoon oli heidän yhteinen päätöksensä -
olla puhumatta pahaa toisistaan.
Suomen ja Pohjoismaiden seurakuntien täytyy oppia se.
Olen huomannut sen.
Suomi on yksi maailman vanhurskaimmista maista.
Täällä on ollut monia herätyksiä. Täällä tunnetaan oikea ja väärä.
Suomi onkin julistettu maailman epäkorruptoituneimmaksi maaksi.
Suomalaiset ovat oikeamielisiä.
Raamattuun uskotaan. Suomessa koulutus alkoi Raamatulla.
En usko, että maailmassa on yhtäkään toista maata,
joka koulutti kansansa siksi, että kansa voisi lukea Raamattua.
Koulutus alkoi täällä opettamalla kansaa lukemaan Raamattua.
Se on upeaa.
Jumalan standardi, vanhurskaus,
on ollut esillä Suomen kristillisyyden alusta asti.
Jostain syystä se on kadonnut.
Raamattu yritetään potkia pois kouluista ja instituutioista.
Muita uskontoja on otettu tilalle sanoen, että tarvitaan monenlaista.
"Kaikki tiet vievät Jumalan luo." Raamattu ei sano niin.
Suomen lipussa on risti, niin kuin muillakin Pohjoismailla.
Se kertoo uskosta siihen, että on vain yksi tie Isän luo:
Jeesus Kristus. Hän on tie, totuus ja elämä.
Siihen suomalaiset uskovat. Se on tämän kansan perustus.
On palattava perustuksen luo.
On tärkeää nähdä kulta toisissamme,
ja rohkaista toisia. Raamattu sanoo:
Rohkaiskaa "toisianne joka päivä, niin kauan kuin sanotaan:
'tänä päivänä', ettei teistä kukaan -
synnin pettämänä paatuisi." (Hepr. 3:13)
On helppoa lannistaa muita, katsoa mutaa -
ja valittaa pastorista tai jostakusta muusta seurakunnassa.
Se ei ole raamatullista. Raamattu käskee rakastamaan toisia.
Joh 13:34-35: "Uuden käskyn minä annan teille,
että rakastatte toisianne, niin- kuin minä olen teitä rakastanut."
"Siitä kaikki tuntevat teidät minun opetuslapsikseni."
Jos rakastamme toisiamme, uskosta osattomat oppivat tuntemaan Herran.
Pari vuotta sitten Helsingissä tehtiin tutkimus.
He kyselivät kaduilla, kuinka monet uskovat Jumalaan.
Oli hämmästyttävää, että 90 % vastasi uskovansa Jumalaan.
He uskoivat Jeesukseen.
Tutkimuksessa kysyttiin myös, kävivätkö he kirkossa.
Useimmat eivät käyneet.
Kirkot olivat autioituneet. Niistä oli tullut museoita.
He kysyivät: "Jos tuntuisi siltä, että seurakunnalla on tarkoitus -
ja saisit siitä jotakin, kävisitkö seurakunnassa?"
Siihen 90 % suomalaisista vastasi kyllä.
Seurakunnan täytyy järjestää asiansa.
90 % suomalaisista kävisi seurakunnassa,
jos se kohtaisi heidän tarpeensa,
joten meidän täytyy mennä ja tavoittaa kadotetut.
On selvitettävä, mitkä heidän tarpeensa ovat.
On rakastettava lähimmäistä. Vain kaksi on muistettava:
"Rakasta Herraa, sinun Jumalaasi, kaikesta sydämestäsi -
ja kaikesta sielustasi ja kaikesta voimastasi ja kaikesta mielestäsi,
ja lähimmäistäsi niinkuin itseäsi." Se on Herran kutsu suomalaisille.
Olen ollut YWAMin lähetystyöntekijä 35 vuotta.
Olen työskennellyt yhdessä monien ihmisten kanssa monista eri maista.
On helppoa ärsyyntyä siitä, mitä ihmiset tekevät.
Etenkin minun amerikkalaisena on helppo ärsyttää muita.
Amerikkalaiset eivät ole kovin suosittuja nykypäivänä.
Täytyy varoa, ettei loukkaa toisia sanoilla.
Kieli on vääryyden maailma Raamatun mukaan.
On pidettävä silmällä kieltä, sitä, mitä puhuu.
Sillä sanat tuottavat kuoleman.
"Kielellä on vallassansa kuolema ja elämä." (San. 18:21)
On varottava sitä, mitä puhuu toisille.
Jos puhuu toisille kielteisiä asioita, -
se on kuin lausuisi kirouksen.
On oltava varovainen.
Olen elänyt yhdessä ihmisten kanssa monista eri kansallisuuksista.
Se ei ole aina ollut helppoa.
Miten opimme rakastamaan toisiamme?
Miten opimme olemaan hitaita vihastumaan, nopeita siunaamaan?
Miten opimme kulkemaan anteeksiannossa niin kuin Jeesus?
1. Piet 3:9 on raamatunjae, joka tuli minulle -
ja laitoin sen esiin vessaani.
1. Piet. 3:9 sanoo: "Älkää kostako pahaa pahalla,
älkää herjausta herjauksella, vaan päinvastoin siunatkaa."
Meidät on kutsuttu siunaamaan.
"Siunatkaa, älkääkä kirotko." (Room.12:14)
"Älkää tuomitko, ettei teitä tuomittaisi." (Matt. 7:1)
Tehtävämme uskovina on toimia, niin kuin Jeesus toimi ristillä.
Hän sanoi: "Isä, anna heille anteeksi,
sillä he eivät tiedä, mitä he tekevät."
Uskonnolliset ihmiset ristiinnaulitsivat Jeesuksen.
Monesti uskonnolliset ihmiset myös kritisovat meitä,
ja näkevät mudan elämässämme.
On helppoa suuttua ja loukkaantua -
ja rikkoa yhtenäisyys ja puhua pahaa taas heistä.
Meidän ei tule puhua toisista pahaa vaan sen sijaan siunata heitä.
Jumala on kutsunut meidät olemaan siunaukseksi muille.
Se onnistuu niin, että alkaa rukoilla eritoten niiden puolesta -
joiden kanssa on hankaluuksia.
Kirjoitan niiden nimet, joiden kanssa on minulla on vaikeaa,
rukouslistani kärkeen.
On ihmeellistä huomata se, kun rukoilee jonkun puolesta,
miten Jumala antaa rakkautta häntä kohtaan.
Jeesus ei käskenyt pitää toisista. Tuskin hän piti niistä,
jotka sylkivät hänen päälleen ja naulasivat hänet ristiin.
Mutta hän rakasti heitä silti.
Meidät on kutsuttu tekemään samoin.
Jeesus käski rakastaa vihollisia ja rukoilla vainoojien puolesta.
Tehtävämme on siunata, eikä kirota.
Kirjoita heidät rukouslistasi kärkeen ja rukoile niiden puolesta,
joiden kanssa kamppailet, niin Jumala antaa rakkauttaan.
On mahdotonta rakastaa vihollisiaan.
Mutta Jumala voi antaa rakkauttaan.
Kohtasin tämän asian monta kertaa. Meitä koetellaan monesti.
Aloin rukoilla sellaisten puolesta, joiden kanssa en tullut toimeen.
Kirjoitin heille viestejä, joita Jumala antoi Raamatun kautta.
Raamatunjakeita. Ja meistä tuli yllättäen ystäviä.
Meistä tuli niin läheisiä, että oli vaikeaa jättää se henkilö.
Jokaisessa seurakunnassa on niitä, joista et pidä.
Omituisia ihmisiä tai erilaisia kuin sinä.
Haluat istua mahdollisimman kaukana heistä.
Se ei ole yhtenäisyyttä.
Yhtenäisyys syntyy, kun oppii rakastamaan erilaisia ihmisiä.
Niitä, jotka uskovat hieman erilailla kuin sinä.
Sitä Jumala kutsuu meitä tekemään.
Rakastamaan ensin häntä, ja sitten toisiamme,
olemaan täydellisesti yhtä.
Jumala kutsuu tekemään niin Suomessa.
Minut kutsuttiin puhumaan Turkuun yliopistoryhmille.
Siitä on noin 15 vuotta. Kävin joitakin vuosia peräkkäin -
puhumassa yliopiston kristillisille ryhmille Turussa.
Yksi johtaja kertoi, että hän oli saanut näyn,
että kaikki Suomen uskovat kokoontuisivat Turun jäähalliin -
rukoilemaan yhdessä Suomen puolesta.
Sanoin uskovani, että näky tuli Jumalalta.
Joten rukoilimme sitä yhdessä.
Rukoilimme kolme vuotta, että se tapahtuisi.
Sitten se tapahtui. 12 000 uskovaa ympäri Suomea -
tuli Turkuun ja toi tullessaan kotikuntansa vaakunalipun.
12 000 ihmistä jäähallissa!
Tavallisesti jäähallit ovat täynnä ihmisiä, jotka ovat ihan sekaisin.
Mutta tämä jäähalli oli täynnä ihmisiä, jotka ylistivät Jeesusta.
He tulivat kaikista Suomen eri tunnustuskunnista.
Muistaakseni 33 eri ryhmää ja tunnustuskuntaa -
pyysi Jumalaa antamaan anteeksi oman tunnustuskuntansa synnit -
ja henkilökohtaiset syntinsä, ja he nöyrtyivät.
Jos "minun kansani, joka on otettu minun nimiini, nöyrtyy,
ja he rukoilevat ja etsivät minun kasvojani..." (2. Aik 7:14)
Sen puolesta täytyy rukoilla.
Yhtenäisyys ei synny syömällä popcornia ja tuijottamalla TV:tä.
Yhtenäisyys syntyy, kun huudamme yhdessä Herran puoleen -
ja rukoilemme yhtenäisyyttä.
Näimme sen tapahtuvan eduskunnassa, kun pastorit rukoilivat yhdessä -
Helsingin puolesta. Asioita alkoi tapahtua.
Helsingin Sanomissa kerrottiin, että 1 200 uskovaa polvistui -
eduskuntatalon portaille pyytäen Jumalalta anteeksi sitä,
että he olivat valittaneet ja puhuneet poliitikkojen "mudasta",
eivätkä rukoilleet heidän puolestaan.
1 200 uskovaa katui Herralle sitä,
etteivät he olleet rukoilleet hallituksen puolesta.
Jumala kutsuu tekemään niin.
Niin ei tapahdu, elleivät pastorit ja hengelliset johtajat kokoonnu -
rukoilemaan ja huuda Herran puoleen yhdestä suusta.
Siksi kansoista on tullut ihmisiä rukoilemaan Suomen puolesta.
Rukoilemaan, että Jumalan tahto tapahtuisi.
Hänen tahtonsa on, että herätys tulee jokaiseen seurakuntaan.
Suomalaiset nuoret käyvät rippikoulun.
He saavat maistiaisen Raamatusta. Heille opetetaan Raamattua.
Ja monet päättävät seurata Jeesusta sydämestään.
Mutta jostain syystä he lähtevät Jumalan luota pois.
Muut asiat tulevat Jeesusta tärkeämmiksi.
He elävät elämäänsä, kuten kaikki muutkin.
Jumala kutsuu näitä nuoria palaamaan paikkaan,
missä he kerran olivat, nöyrtymään, ja sanomaan Herralle:
"Haluan seurata sinua koko sydämes- täni. Uskon, että olet Jumala."
Hän kutsuu heitä pyytämään Jeesusta jälleen elämäänsä sen Herraksi.
Kun se tapahtuu, uskon, että näemme suuren herätyksen.
Kun se lapsen usko...
Useimmat suomalaisnuoret käyvät rippikoulun.
Monet menevät, koska saavat rahaa sukulaisilta. Se on iso juhla.
Mutta rippikoulun tarkoitus ei ole se, vaan oppia tuntemaan Jeesus.
Tämä on kristitty kansa.
Sitä perustusta opetettiin kaikissa kouluissa ennen,
että Jeesus on tie, totuus ja elämä.
Ja että Raamattu on hänen Sanaansa ja meidän täytyy uskoa se.
Nyt on menty vastakkaiseen suuntaan.
Täytyy palata siihen paikkaan,
missä koko Suomen seurakunta sanoo yhdessä:
"Palataan siihen paikkaan, missä Suomi oli menneisyydessä."
Herätykseen, jolloin Suomi rukoili joka päivä ennen koulua.
Kouluissa pidettiin aamuhartauksia.
Se on mennyttä. Se täytyy toteuttaa uudelleen Suomessa.
Raamattu ohjaa opettamaan lapsia, etteivät he unohda Jumalan teitä.
Tehtävämme seurakuntana on opettaa lapsia,
jotta seuraava sukupolvi tuntee Raamatun -
ja elää sen mukaisesti.
Ainoa keino on tehdä yhdessä yhtenäisesti työtä.
Rukoilla yhdessä kaikkien seurakuntien kanssa,
että Jumalan valtakunta tulisi ja hän antaisi herätyksen,
josta hän on puhunut ympäri maailmaa.
Vuonna 1996 oli kesäolympialaiset.
Siellä oli 100 metrin juoksu.
Juoksijat olivat harjoitelleet vuosia ollakseen hyvässä kunnossa -
ja voittaakseen kultamitalin kansalleen.
Urheilijat tietävät, paljonko tarvitsee treenata.
Jos he saavat sekunnin murto-osan etumatkan viereiseen kaveriin,
he voivat voittaa kultaa.
He ovat treenanneet pienimmätkin asiat voittaakseen kilpailun.
Heitä jännittää. He haluavat voit- taa, jotta heistä tulisi kuuluisia.
He saavat kuvansa jokaisen lehden etusivulle kaikkialla maailmassa.
He haluavat voittaa kultaa.
Kaikki kansat ovat innoissaan, kun heidän juoksijansa voi voittaa.
Heidän kansastaan voi tulla kuuluisa juoksijan ansiosta.
Juoksijat valmistautuivat 100 metrin matkaan.
Lähtölaukaisun ampuja on valmis laukaisemaan.
Pistooli laukesi, mutta yksi juoksija oli ottanut varaslähdön.
Kaikkien oli palattava lähtöviivalle.
Heitä hermostutti.
He menivät paikalleen, ase laukesi uudelleen -
ja sama kaveri otti toisen kerran varaslähdön.
Jos niin tekee olympialaisissa tai arvokisoissa, juoksija hylätään.
Juoksija joutui poistumaan kisasta.
Hän oli vihainen, sillä olihan hän treenannut vuosikausia.
Ei hän halunnut pois kisasta.
Muut juoksijat iloitsivat, kun omat mahdollisuudet paranivat.
Yleisö huusi, ja kaikki oli yhtä kaaosta.
Sen jälkeen oli paralympialaiset.
Urheilijat menivät riviin, ase lau- kesi ja he alkoivat kelata rataa.
Mutta yksi heistä kaatui.
Viereinen kilpailija kääntyi ympäri ja yritti auttaa hänet pystyyn.
Muutkin huomasivat tapahtuneen ja palasivat yksitellen takaisin -
nostamaan kaatuneen ylös.
Yleisö ihmetteli, miksi he nyt niin tekivät.
Yleisö janosi kultaa.
Mutta vammaisurheilijoita ei oma kunnia kiinnostanut,
kultamitalin voittaminen itselleen.
He välittivät enemmän veljestään kuin itsestään.
He menivät yhdessä maaliviivan yli.
He rikkoivat historian kaikki ennätykset olympialaisissa.
He kaikki voittivat kultaa.
"Sen, mikä on heikkoa maailmassa, sen Jumala valitsi -
saattaaksensa sen, mikä väkevää on, häpeään." (1. Kor. 1:27)
Miksi Jumala antaisi herätyksen Suomeen?
Suomi on ollut Ruotsin ja Venäjän vallan alla.
Amerikkalaiset eivät tiedä, missä se on. Luulevat olevan Venäjällä.
Suomalaiset ovat yksinkertaista kansaa.
Uskon, että Jumala valitsee kansat, jotka on unohdettu -
joita on hallittu ja alistettu, nousemaan viimeisinä päivinä.
Viemään herätyksen muuhun maailmaan.
Uskon, että se tarkoittaa kaikkia maita, joiden lipussa on risti.
Siitä Jumala on puhunut. Näemme herätyksen vain,
jos kultamitalin voittaminen itsellemme ei kiinnosta eniten.
Ruotsissa ollessani kaikkialla pu- huttiin, että herätys alkaa sieltä.
Sieltä se leviää Norjaan, Suomeen ja Tanskaan.
Palattuani Suomeen, täällä puhut- tiin, että herätys alkaa täältä.
Ja se leviää täältä muihin maihin.
Norjassa sanottiin, herätys alkaa Norjasta ja leviää sieltä muualle.
Mistähän Herra sen herätyksen alkaa?
Uskon Jumalan aloittavan herätyksen maista, joiden lipussa on risti.
Lippujen ristille on syynsä: viedä evankeliumi kansakunnille.
Se tapahtuu vain, jos nöyrrymme -
ja kadumme jatkuvaa kilpailuamme.
Jos Suomi häviää jääkiekko-ottelun USA:lle, Venäjälle tai Kanadalle,
se ei ole suuri häpeä.
Mutta jos Suomi häviää jääkiekossa Ruotsille, koko kansa masentuu.
Se on todella vakavaa.
Niin kovaa maiden välinen kilpailu on.
Mutta Jumala haluaa, että seurakunnat nöyrtyvät -
ja rukoilevat veljiensä puolesta Norjassa, Ruotsissa ja Tanskassa.
Että he rukoilisivat toistensa ristien puolesta,
jotta Pohjoismaat voisivat yhdessä nousta rukoilemaan Jumalan tahdon,
ja valtakunnan puolesta, että his- torian herätykset Pohjoismaissa -
sytytettäisiin uudelleen.
Jotta tulisi suuri herätys,
joka ulottuisi kaikkiin tunnustuskuntiin ja kaupunkeihin -
täällä Pohjoismaissa.
Se on Jumalan tahto.
Te olette täällä rukoillaksenne herätyksen -
ja Jumalan valtakunnan ilmestymisen puolesta. Rukoillaan.
Jeesus, kiitos, että loit Pohjoismaat.
Sinä loit Helsingin.
Sinä kaipaat sitä, että olisimme yhtä,
että päästäisimme irti erimielisyyksistämme -
ja lakkaisimme valittamasta ja väittelemästä.
Kaipaat, että tekisimme parannuksen niissä asioissa.
Toivot, että rakastaisimme ja arvostaisimme toisiamme,
ja että näkisimme sinut, Jeesuksen, toisissamme.
Että siunaisimme toisiamme emmekä kiroaisi.
Että antaisimme anteeksi menneisyyden rikkomukset.
Ja että alkaisimme tehdä yhdessä työtä, rukoilla yhdessä.
Ja nostaisimme sinun ristisi.
Ettemme kerskaisi rikkauksista, maineesta tai mistään muusta -
kuin Jeesuksen rististä, joka on näiden maiden lipuissa.
Herra, tulkoon sinun valtakuntasi. Tapahtukoon sinun tahtosi -
Suomessa, Helsingissä ja Pohjoismaissa, -
niin kuin se tapahtuu Taivaassa.
Amen.
Suomennos: Maija Tuukkanen