Jag kommer bra ihåg då vi fick veta att pappa har tjocktarmscancer.
Aino Yli-Vainio, Niilos dotter
Mamma och pappa bodde då i Alberga i Helsingfors -
och vi bodde i Malms bönehus.
Det var ett verkligt hårt slag för oss alla.
Pappa opererades sedan nästan genast.
Första gången jag besökte pappa -
och såg honom på sjukbädden, fastspänd i många slangar -
och såg hur svag han var, -
han kunde bara lite höja ena handen, -
ville jag bara gråta.
Jag gömde mig bakom ett skåp och grät där.
Sedan gick jag tillbaka till pappa.
En gång gick mamma dit -
tillsammans med Eeva, som då var 5 år gammal. Min lillasyster.
De åkte till Mejlans sjukhus för att besöka pappa.
På väg därifrån tittade de in hos oss.
Då jag öppnade ytterdörren -
började Eeva, som alltid varit en glad och pigg flicka -
sjunga en sång som gick så här: -
"Under min älskade Faders hand -
vilade jag i en välsignad skugga.
Ett starkt och ärorikt slott -
stöd och hjälp i mina plågor."
Mamma och jag stod på trappan och grät.
Vi upplevde att Gud sände oss -
Eeva och hennes sång för att trösta oss.
Vi fick glädja oss åt att pappa skulle tillfriskna.
Pappa var alltid sådan att om han gick ner i djupa avgrunder -
i sina tankar och så -
och i sina smärtor, så steg han ändå alltid upp ur dem.
Han förblev inte i dem. Jag tror att åtminstone då vi flyttade till Borås...
Åtminstone enligt min mening var pappa en stor talare.
Det var han både före och efter det.
Själv var jag inte alls med på de första mötena.
Det tog ungefär 3 månader innan jag gick med och lyssnade.
Det var vår äldsta son som först gick med dit.
Han berättade hur det hade varit där.
Och till sist gick jag också med.
Men det blev för personligt.
För nära. Och de negativa benämningarna -
som började komma berörde mig väldigt djupt.
Det drabbade inte bara pappa, utan också oss.
Det första möte jag var med på var på Lappo idrottshus.
Det första jag tänkte, eftersom jag själv var sjuk -
och man hade bett för mig många gånger -
var att jag blir helad genast på detta första möte.
Men så skedde inte.
Jag blev inte helad på detta första möte.
Men senare blev jag det.
Följande tisdag gick jag fram till Alpo.
Jag tänkte att Herren säkert rör vid mig genom Alpo.
Inget hände. Jag var sjukare då jag kom hem.
Den tredje tisdagen gick jag fram till Matti Takala.
Samma sak. Jag kom hem i ännu sämre skick.
Jag hade varit sjuk i över 10 år.
Mina dagar var fyllda av stark smärta.
Jag orkade knappast göra någonting.
Men jag måste orka, då jag hade familj.
Ibland önskade jag att Herren skulle ta bort mig.
Dagarna gick, och så kom den fjärde tisdagen.
Jag var i verkligt dåligt skick.
Föregående natt hade jag suttit i sängen -
i nattens mörker. Familjen sov.
Jag vakade och grät.
Jag trodde att jag inte skulle få se en ny morgon.
"Men om jag får se morgonen går jag än en gång till min pappa."
Där i nattens mörker fick jag följande ord: -
"Nu är den rätta tiden, nu är frälsningens dag." (2 Kor 6:2)
Jag grep tag i de orden som en drunknande i ett halmstrå.
Det blev morgon. Jag gjorde i ordning barnen för skolan.
Jag åkte fem kilometer till pappa.
Då jag öppnade köksdörren -
frågade mamma: "Aino, vad är det med dig?"
Pappa kom också dit.
Jag sa åt pappa: "Pappa.
Be en gång till för mig, och sedan aldrig mer."
Så vi tre gick in i vardagsrummet.
Pappa fuktade fingret med oljan från oljeflaskan och rörde vid min panna.
Pappa bad säkert den innerligaste bön han någonsin bett.
Jag sjönk sakta ner på golvet.
Och när jag steg upp -
var jag fullkomligt frisk. Gud vare tack!
När pappa började tala var det i en ny smörjelse.
Den Helige Andes närvaro -
där på idrottshuset var väldigt påtaglig.
Jag gjorde en sådan test att jag gick ut -
för att kolla om denna atmosfär verkade där på samma sätt.
Men ute var det alldeles stilla, inget hände.
Och när jag kom in i salen -
så fanns där en annan kraft. Där var verkligen -
den Helige Andes närvaro så stark.
Det var nog alldeles förunderligt -
då det var långa köer med människor framför dessa tre predikanter -
och den ena efter den andra föll omkull -
någon blev helad och fylld av den Helige Ande -
och jag var med då en lam person började gå.
Jag strävade efter att vara med varje tisdag.
Här i Lappo.
Det var som om man överallt talat om att där skedde under.
Och att man borde åka dit och lyssna.
Det hördes ett sorl av röster överallt.
Människor, pressen och många andra var intresserade.
Det var ett väckelsens brus i vårt land och i Södra Österbotten.
Det var en glädje att se hur pappa hängav sig åt Jesus och -
Hans tjänst och hur han talade om Jesus och älskade Jesus -
och hur han levde för Jesus.
Hela hans liv och allt han gjorde gick ut på att leva för Jesus.
Och var än han gick frågade han i förbifarten -
folk om de ville bli frälsta och ge sitt liv till Jesus.
Då han gick ut till postlådan vann han grannen för Jesus.
Pappa var hos oss i Jakobstad för att hålla -
det sista mötet på Allhelgonadagen -
även om han också skulle hålla ett möte till i Birkala.
Då han och mamma var på väg bort sa pappa till mamma ute i farstun: -
"Vad skulle mamma säga om att fira en stilla jul?"
Jag hade bjudit dem till mig, -
och alla mina syskon hade bjudit dem till sig till jul.
Det var det sista pappa sa innan han stängde dörren.
Då kunde jag inte förstå det, men innan pappas resa hade jag en dröm -
och jag vaknade med tårarna rinnande nerför kinderna.
Kinderna var våta och kudden var våt.
Jag hade gråtit i sömnen för jag hade fått besked om -
att pappa gått ur tiden och in i evigheten.
Då jag vaknade upplevde jag det som mycket overkligt.
"Är pappas död så nära förestående?"
Jag brukade ringa pappa innan han reste iväg, så det gjorde jag nu också.
Jag berättade om min dröm.
"Jag har gråtit på allvar." Men jag sa också till pappa: -
"Pappa, betyder inte tårar goda nyheter?"
För mig innebar de inte goda nyheter.
De var mina sista ord till pappa.
Sedan åkte han iväg, jag tror det var följande dag, på sin resa.
En vecka senare fick vi sorgebudet.
Nu då jag flyttat till Lappo har jag här märkt att -
väldigt ofta och vid många tillfällen -
och på många ställen kommer man ihåg "Niilos tid".
Då hände det något och folket kom -
och på tisdagskvällarna var idrottshuset fullsatt.
Man återvänder till den tiden.
Ibland tror jag det utsätter dagens arbetare för press.
Men vi behöver inte leva i det förflutna.
Vi kan dra oss till minnes förgångna tider, men vi lever i dag.
Vi vet att Jesus verkar även i dag, på precis samma sätt.
Men det beror på oss själva.
Hur vi använder vår tid.
Jag vet, och jag såg det redan då jag var en liten flicka -
hur pappa förberedde sina tal på knä.
Det gjorde pappa.
Pappa gav sitt allt i arbetet för Guds Rike.
Och det var ofta viktigare än familjen till och med.
Jag är själv tacksam till pappa för att han var så hängiven -
Guds arbete och att vinna själar för Herren.
Men det stod honom dyrt.
Själv sa han också ibland: "Krimskrams får man billigt.
Men då man ger sig in på den här vägen -
och följer Herren så kostar det. Det kostar mycket."
Är jag beredd att ge upp all min bekvämlighet -
vänner och fritid och allt sådant?
Pappa gav sitt allt.
Han gav till och med sitt liv kunde man säga.
För till och med på resan till Spanien ...
Han höll sitt sista möte där, även om han egentligen var på semester.
Men han höll ändå möten där.
Och i sitt sista tal berättade han -
om hur Niilo kommer till himlen och Jesus möter honom där.
Han visste säkert att hans stund var inne.
Jag var en sådan där resande predikant som reser från by till by -
och letar efter ett ställe att övernatta gratis på.
Om man frågar flitigt så hittar man ett sådant ställe.
Man måste berätta att man inte har råd att betala.
Att Herren sköter om det i sinom tid.
Man måste få lov att hålla möten i någons stuga.
Där måste vara en sådan husbonde som har hjärtat på rätta stället
Sedan måste man gå från by till by och fråga -
om folk vill komma på möte på kvällen.
Det kommer några stycken.
Sedan predikar jag om Jesu död på korset och berättar -
att även om Gud är nådig så väntar förkastelsedomen -
dem som inte vill göra bättring, och vem vill till helvetet?
Frivilligt, av eget val?
Och när man frågar om någon vill ge sitt liv till Jesus så är alla tysta.
De är gripna, som frusna till is.
Någon fruktar Guds vrede, ser ner i golvet och skäms.
Ibland räcker någon upp handen.
Och jag ber. Och den som tar emot Jesus -
blir rörd och ger respengar till nästa by.
Jag hade rest om kring i Södra Österbotten. Ett fattigt liv.
Men jag trodde på väckelsen. Det predikade jag, att den kommer snart.
Jesus ger snart order om mobilisering.
Sedan tänkte jag i bön att det inte ännu var den rätta tiden.
"Men den kommer. Alldeles säkert!
Det har Gud lovat i Bibeln.
En sådan väckelse att ingen kan hålla den tillbaka!
Det kan ingen människa åstadkomma."
En film av Seppo Lahti och Jari Ruotsala
DEN VITA NATTFJÄRILEN
Där jag ensam går min väg
Alltid på väg
Ljuset följer mig
I mina drömmar
Längtar jag bara till Dig
Om jag bara kunde komma nära Dig återigen
Ljuset segrar alltid över natten
Det bryter ned mörkret
Nåden övervinner domen
Jag ser in i Ditt ansikte
Ett nytt liv på nytt
Vill jag börja tillsammans med Dig
Tack Jesus
Du ger mig livet tillbaka
Och jag frågar dessa människor vem som helade dem.
Och de svarar "Jesus Kristus".
Och då de svarar vet jag att de upplever detsamma som jag.
Guds Helige Andes beröring.
Många faller omkull i förbönsköerna eller i bänkarna.
Och de flyter som på blåa dun.
De upplever hur den smärta som så länge plågat dem -
rinner mellan fingrarna och försvinner långt bort.
Hur sjukdomen släpper sitt grepp.
Hur den mjuka drömmen förverkligas.
Många blir helade i den stunden.
Hopplösa, dödsdömda människor blir helade.
Läkarvetenskapen är förbryllad.
Så här borde det ju inte ha gått!
Men så går det bara. Amen.
Biskopar och präster är konfunderade.
Psykiatrer förundrar sig.
Man fördömer, debatterar och vrider och vänder på det hela.
De förstår inte att det är Gud som startat en stor väckelse.
Den som jag alltid trott skulle komma.
Jag åker från möte till möte.
I Finland, Sverige, Norge, Tyskland, -
Danmark, Japan, Afrika, USA och Kanada.
Överallt finns det hungriga och törstiga människor.
De ser med förväntan fram emot vad Gud ska göra.
Och Han gör.
Och jag ser och upplever allting.
- Niilo! Är du på väg igen? - Det är jag väl.
Någonstans långt bort?
Jag är bara tvungen att resa iväg.
- Du borde inte. - Vadå?
Du borde inte resa någonstans dit till Japan eller Afrika.
Jag kommer inte ens ihåg vart du är på väg. Alltid på väg någonstans.
Det måste väl finnas någon gräns.
- Men då de bjuder in mig!
Det är ju lätt för dem!
Res inte.
Man väntar på mig. Jag måste åka.
Om du fortsätter så där gräver du din egen grav.
- Vad sa du?
Ingenting.
- Det är bara så att först kommer Jesus -
och sedan kommer... - Vad då?
Du och familjen.
Är det så?
- Nog är det väl så.
Inte vet jag. Gud vet.
Så är det ju.
Han har en kamp, någonstans i hjärtats skrymslen.
Det blir ingen plats för honom själv.
Andra hjälper han, sjuka och syndare -
ber alltid till Jesus om hjälp -
men då...
Jesus, Du vet ju!
Niilo är Guds man.
Helt och hållet.
Men då världen är så ond.
Jesus, förbarma Dig över oss.
Jag är så ensam.
Nu ska vi ta ett så snyggt passfoto att man kan resa långt med det!
Lägg händerna på höfterna, räta på axlarna och vänd huvudet hitåt.
Det ser bra ut.
Du är på väg till Spanien? - Jo, på predikoresa.
Det är ett vackert land.
Det blir min sista predikan.
Tänker du sluta predika?
Jag slutar inte. Jag gör bara som Gud säger.
Min sista predikan handlar om -
vad som händer då Niilo kommer till himlen.
Nu förstår jag inte.
Jag förstår inte heller. Bara Gud vet.
Av någon orsak... Spanien!
Varför just dit?
Jag vet inte.
Snart börjar den där intervjun!
- Sådär ja. Hej! - Hej!
God dag. Jag kom som vi kom överens om.
Ja, det hade jag glömt, men kom in och slå dig ner i köket. - Tack.
Min pappa hälsade. Han mår bra.
Det var en så förunderlig sak.
Erkki! Tack gode Gud! Hur mår din mamma?
Någotsånär.
- Hon borde komma på möte. - Hon kommer nog.
Någon gång. Det tror jag.
Det är bara... Så svårt.
Du förändras.
Jag vet det, och Gud vet det.
- Jag vet inte.
Du lovade ge en intervju.
- Jo, med dig kan jag tala.
Du är ju Erkkis dotter.
- Tack.
Jag börjar med en svår fråga.
Jag vet inte hur jag ska fråga detta.
Jag vet inte...
Vad är det för fråga?
Vilken var ditt livs svåraste stund?
- Jag ska berätta. Lyssna noga.
Du kan lära dig något av detta.
Jag är en usel syndare.
Jag förmår inte längre annat än att ruttna bort här i skogen.
Jag är som en hund som slagits så den blöder.
Jesus, se till mina tårar.
De är hårda som pärlor.
Varför förföljer djävulen mig?
En stackare som jag.
En sjuk man.
Tror han att jag tappat tron på Gud?
Nej, det gör jag aldrig.
Jesus, jag orkar inte.
Jag är så trött.
Förbarma Dig över oss.
Hjälp oss.
Jag hör vindens stilla susning.
Änglarnas mjuka sång.
Blommorna bugar sig.
Jesu frid omger mig.
Allting nynnar Guds ära.
Nu vet jag att Gud hjälper.
Jag är helt säker på att Linnea har rätt.
Hon dör inte. Gud helar henne.
Och Gud botade Linnea.
Av min frus cancer återstod bara Guds handavtryck.
Ett läkt ärr.
Jag har läst om ditt liv.
Ett resande från plats till plats.
Predikoresor och som avlönad predikant.
Du reste runt i Finland och i världen. Överallt.
Ett rastlöst liv.
Var det det som Gud ville?
- Gud visade mig syner.
En gång såg jag en syn av människor i bojor.
Och då de kom fram till mig ramlade bojorna av.
Därför orkade jag, fastän jag inte borde ha orkat.
Sedan kände jag det som om jag gjort tillräckligt.
"Vi flyttar till Härmä, och där är mitt liv."
- Men så blev det inte.
Nej, så blev det inte.
Jag blev ombedd att tala i Australien.
Där sa den Helige Ande åt mig: -
"Du ska inte längre skrämma folk med helvetets eld.
Predika inte längre bara Guds vrede.
Tacka Gud och tala om Hans nåd och kärlek. Och kraft.
Jag började göra så. Folk började falla omkull på mötena.
De fylldes av den Helige Ande.
Och de blev botade från sina sjukdomar.
De skälvde inför den kraften, den var så mäktig.
Det började alltså i Australien?
- Ja, och det fortsatte i Finland.
Människor strömmade till mötena. I tusental. Och under skedde.
Många präster och biskopar försökte omintetgöra Guds plan.
Men ju mer de motsatte sig saken, desto fler människor kom på mötena.
Gud visade att Han är allsmäktig.
Om Han vill det, så flyr sjukdomarna undan, vilka de än är.
Ärkebiskop Simojoki smickrade dig.
Men sedan sa han att undren inte är verkliga.
Åtminstone inte alla.
Det är inte sant att man kan få nya fyllningar i munnen av Guds kraft.
Så sa han.
- Att den allsmäktige Gud som skapat universum -
alla planeter och stjärnor, allting, att Han inte skulle kunna -
göra nya fyllningar i tänderna? Var det så biskopen tänkte?
Jag antar det.
I Kenya föll hälften av människorna på en stadion omkull.
Tusentals människor. Och folk som gick förbi utanför föll också omkull.
Så gick det till.
- Blir man inte stolt då?
Inte stolt, nej, men jag måste fråga Gud om vissa saker.
Vara ensam med Honom.
Jag frågade många gånger Gud -
varför Han lät mig gå igenom alla dessa prövningar.
Och varför Guds Helige Ande kommer så mäktigt just genom mig.
En så här usel människa har Han utvalt.
En förunderlig kraft. Jag har också upplevt den på mötena.
Är du på väg att komma till tro?
Varifrån kommer den egentligen?
Den Helige Andes kraft. Hur kommer den?
Den bara kommer. Då den Helige Ande berör går den genom folk.
Det är en så otrolig kraft. Den har fällt satanister i Norge.
De grät över sina synder då Jesus rörde vid dem.
Då den Helige Ande kommer, kommer Han med kraft.
Jag gör ingenting. Gud gör.
Jag tackar bara för undren. Gud gör dem.
Kom och se, inte gör Gud detta i hemlighet.
Berätta om den där synen du fick då du fick reda på att du har cancer.
Måste jag igen återvända till det? Det är så tungt.
- Jag skulle bara vilja veta.
Närmare, Gud, till dig,
närmare dig!
Om det än blir ett kors som lyfter mig,
sjunger jag innerlig: Närmare, Gud, till dig,
närmare, Gud, till dig,
närmare dig.
Döljer för pilgrim trött solen sitt sken,
blir än min huvudgärd hårdaste sten,
skall jag dock drömma mig närmare, Gud, till dig,
närmare dig.
Där skall all nåd du gav
stå för min syn
såsom en stege rest upp emot skyn.
Änglar där vinkar mig närmare, Gud, till dig,
närmare dig.
Sist, när jag ställa får uppåt min färd
och ren till ända är jordlivets värld,
viskar det än i mig: Närmare, Gud, till dig,
närmare, Gud, till dig, närmare dig!
Jag såg en rök av död och lidande.
Jag såg hur Niilo ligger på marken -
och djävulen piskar honom -
för att döda honom.
Niilo, stig upp! Du dör inte.
Jag lovar att det kommer en tid då du befriar syndare i Jesu namn.
Du bryter fiendens bojor.
Du botar sjuka och dem som lider. I Guds Andes kraft.
Du predikar Herrens Ord i den Helige Ande.
Jag tror inte på den synen.
Du blir frisk.
- Jag hörde om synen igår.
I dag fick jag höra att jag har cancer.
Du blir frisk!
Jag drömde om en svart häst.
Som drog en svart vagn.
Och i vagnen fanns en svart kista.
Lagom stor för två personer, för dig och för mig.
Jag körde och höll i svarta tömmar.
I drömmen sa jag åt dig, Linnea: -
"Hur orkar du med allt detta?"
Du sa att det strålar uppifrån.
Två goda drömmar.
- Det var en bred kista, bred nog för två.
Tror du inte att den drömmen kom från Gud?
Jag tror inte det.
Niilo, vad är det du tvivlar på?
Varför har Gud låtit mig...
Jag orkar inte, jag är så trött.
Du har sagt -
att din tro inte vacklar fastän hela Lappo skulle tänka annorlunda.
Fastän hela världen skulle tro att Gud inte finns.
Ja, så är det säkert. Så är det.
Då blir du frisk.
Niilo är i Australien.
Återigen får jag sakna honom.
Jag vill inte kunna sova.
Bönerna krymper ihop till surrande myggor.
Fast jag har mina underbara barn -
är jag totalt uttömd.
Ibland känns det som om jag inte kunde tro på rätt sätt.
Att jag bara helt enkelt inte kan.
Gör jag något fel?
Herre, förbarma Dig över mig!
Och då vi är så fattiga.
Niilo har så liten lön. Pengarna är alltid slut.
Ibland bara inte orkar jag.
Jesus, det är väl inte för mycket begärt att Du hjälper?
Det är väl inte för mycket?
Varför klagar jag?
Jag har träffat en överenskommelse med Dig, Jesus.
Och med Niilo.
Att Niilo är Din.
Även om jag ångrar det ibland.
Att vara här med barnen på tre man hand.
Dagarna går i sakta mak och däremellan ber jag.
Jag måste hjälpa Niilo.
Ta hand om hans kläder, laga mat.
Sköta om honom på alla sätt.
I allting är jag hans. Och han är min.
Det är ju så det är. Eller hur?
Niilo, jag längtar efter något.
Vad längtar du efter?
Nåd. Guds nåd.
Mer än efter något annat.
Han är nådig.
Jag är förlovad och gift med en man.
Med dig, Niilo.
Men ibland när du är borta ...
Det gör så ont i hjärtat.
Det känns illa.
Och en ängel kommer riktigt nära.
Men den ängeln är svart.
Och den uttalar bitska ord.
Du är förlovad med kungarnas Kung och herrarnas Herre.
Med Jesus Kristus.
Och du sitter som drottning, och Jesus är kung.
Och när du stiger in genom himlens pärleport -
kommer vita änglar att buga sig inför dig. Tror du det?
Men den svarta ängeln då?
Den är krossad. Gud har blåst på den, den är stoft.
Den har slängts ut i rymden. Ut i det stora mörkret.
För att uppleva helvetets pina.
Niilo.
- Vad då?
Tror du på allting som du säger?
Om jag tror?
- Ja.
Om någon sade så där åt mig skulle jag bli arg.
Om någon tvivlade på min tro, skulle jag ilskna till.
Men dig blir jag inte arg på.
Du är min älskade hustru.
Som Gud har gett mig.
Vad mera?
Vad då - mera?
Vad annat borde det vara?
Får jag fråga? - Ja.
Hurdant är ditt förhållande till din fru? Du är ju så mycket borta.
Snart ska du igen resa till Spanien.
Förlåt att jag talar så öppet. Det borde jag inte göra.
Vi har det bra. Två troende människor.
Det har inte gått någon nöd på oss.
Kommer det någonsin någon...
Det här kan jag inte ens fråga!
Du är en gudsman!
Du är smord till ett stort verk.
Fråga bara.
Har du någonsin tvivlat på din frus tro?
Eller något annat som du inte skulle vilja?
Någon egenskap hos henne? Jag vet inte.
Jag har inte tvivlat.
- Aldrig?
Jag har inte tid att tvivla. Inte tid för sådana onödigheter.
Jesus upptar alla min tid. Det är för Honom jag lever.
Hur är det med andra svårigheter?
Trosbröderna? Hur har de...?
Har där varit något du inte skulle vilja?
- Nå, de... - Vad då?
- Jag för krig. - Mot vem?
Mot djävulen.
Där möter jag konstiga själskrafter.
Djävulen försöker hindra mig att predika. Att förkunna evangeliet.
Han är mycket listig då det gäller det.
Trosbröderna ...
Då det byggdes ett bönehus i Lappo...
Där hölls det möte där de attackerade mig.
De slog mig så djupt ner som någon kan slås ner.
Då tänkte jag att det vore bäst om jag grundade en egen församling -
och började om helt från början.
Men sedan blandade sig Guds kärleks kraft i saken.
Gud förändrade trosbröderna -
så att vi försonades.
Jag har minnen från min ungdom, då jag kom till tro.
Niilo gillade det inte.
Han klandrade pingstvännerna -
för att de talade konstiga språk.
Det orkar ingen lyssna på.
Sedan kom Niilo med på ett möte och ett under skedde.
Han blev tagen då predikanten berättade om -
hur en man bad vid sin döda frus sida.
Att den döda räddats till ett evigt liv.
"Jesus, fräls mig!"
Så sa han.
Och Niilos hjärta började klappa och skälva.
Då predikanten frågade vem som vill bli frälst -
så räckte Niilo upp handen och -
knäböjde framför predikanten.
Denne frågade om han trodde att Jesus är Guds Son.
Niilo blev nästan arg.
"Vad då?!
Det är klart att jag tror!"
Och sedan sade Niilo: -
"Om än hela Lappo tänkte annorlunda -
så tror Niilo Yli-Vainio!"
Och han såg på mig och sa: -
"Jag är troende.
Det känns så bra! Känner du på samma sätt?"
"Ja" svarade jag inför Gud, och jag ljuger inte.
"Jag känner mig omsluten av bomull.
Någonstans där det är vackert och mörkt."
Jag bara hoppas att det inte är en dröm.
"Ta inte detta ifrån mig, Helige Gud!"
Och Gud tar inte bort det. Det är sant.
Och jag bara ler mot Niilo och nickar.
Senare blev Niilo döpt i den Helige Ande.
Han började predika och blev snart evangelist på heltid.
Han har fått det budskapet och uppdraget av Gud.
År 1976 och 1977 -
är jag på predikoresa i Australien, gäst hos Verner Raassina.
En fågel flyger upp på en gren och börjar skräna.
Då kommer Guds Ord mycket mäktigt till mig.
Gud säger: "Niilo, förlåt en viss person."
Samtidigt dyker en stor flock fåglar upp.
Jag visste att alla andra också har något att förlåta.
Min himmelske Fader talade till mig på det här sättet.
Han påminde om Guds kärlek och nåd.
Min fru var just då ensam och cancersjuk hemma i Härmä.
Hon grät efter mig och ville att jag skulle komma hem.
Och jag var i Australien på andra sidan jordklotet.
Jag skäms.
Men tack Helige Ande att Du hjälpte mig se Gud på rätt sätt.
Som en kärleksfull himmelsk Far.
Allt förändrades. Jag var full av tacksamhet.
I alla mina predikningar talade jag nu om Guds nåd och kärlek.
Människor fylldes av den Helige Ande och eld -
så mäktigt att jag aldrig tidigare har upplevt det.
Och det började i Australien.
Det fortsatte i Finland.
Guds kraft uppenbarades på mötena.
Människorna fylldes och jag förundrade mig över det.
Guds kärlek förändras aldrig.
Guds eld förblir i evighet.
Frid över er alla.
Hur har ni det här? Ni är många här.
Tack Gode Gud.
Gud gör under i kväll.
Gud kommer att uppenbara sig mäktigt ikväll.
Grunden för allt som jag talar om i kväll, är Kristi verk på korset.
Det som Jesus gjorde på Golgata.
Det som Jesus gjorde på det mittersta korset.
Som vi kommer ihåg i Johannesevangeliet kapitel 18.
"Så älskade Gud världen att han utgav sin enfödde Son, -
för att var och en som tror på honom inte ska gå förlorad."
Jesus hängde på det mittersta korset på Golgata -
och Han har sonat alla våra synder.
Vi borde ha hängt där, jag borde ha hängt där på korset.
Jag borde ha blivit korsfäst.
Det är jag som har syndat. Han har inte syndat! Jesus var helt ren!
Han är Guds Lamm som tar bort världens synd.
Han hängde på korset för mina synders skull.
Han hängde på korset för dina synders skull.
Han bar våra sjukdomar och Han bar våra synder på korset.
Genom Hans blodsoffer -
är vi helade. Genom Hans sår är vi helade.
Genom Hans sår är du helad.
Då du tror och tar emot det verk som Jesus har gjort -
då blir du frälst, vem du än är.
Hur eländig du än är, hur djupt sjunken du än är.
Hur sjuk du än är vill Herren möta dig idag.
Herren vill möta dig idag! Han vill röra vid dig idag!
Hans blods kraft är över dig.
Hans eviga nåd, Hans kärlek -
som Han har utgjutit i Jesus Kristus.
Vi borde ha lidit. Vi borde ha varit där.
Men Jesus bar alla våra sjukdomar.
Han sonade alla våra synder.
Och du får leva i frid -
i Hans gemenskap. Amen.
Hur har ni haft det här hemma?
Hur mår barnen?
Hur har du orkat?
Förlåt mig att jag har varit så mycket borta.
Jag ber mycket.
Jag är så trött.
Jag har gett mitt allt för Jesus.
Jag är så trött. Jag är helt tom i hjärnan.
Skulle du kunna be för mig?
Jesus Kristus, förbarma dig över Niilo.
Välsigna Niilos arbete. Ge honom kraft.
Ge också mig kraft. Amen.
Tack gode Gud. Nu orkar jag igen.
- Älskar du mig?
Vad då?
Älskar du mig?
- Visst gör jag ju det.
Visst älskar jag ju.
Visst gör jag ju dig. Men jag är så full.
Så full.
Så full av vad då?
Den Helige Ande.
- Då älskar du ju!
Så är det.
Säg det!
- Vad då?
"Jag älskar dig, Linnea."
Jag älskar.
Vem?
Jesus Kristus.
Och dig.
Båda?
- Sannerligen.
Jag vet att du får många brev.
Är det beundrarbrev?
Jag vet att man beundrar dig. Tidningarna skriver om dig.
Det måste kännas bra.
- Nej, det känns inte bra.
- Varför inte?
- Det här folket lider.
Människorna är upprörda.
De har alla möjliga sjukdomar.
De är rädda, ångestfyllda.
Och det finns så många av dem.
Hur många?
Det kommer högvis med brev.
Alla möjliga sjukdomar.
Människor lider.
De är döende, de ropar på hjälp.
Kan du hjälpa?
Jag kan inte bota någon.
Gud är den som helar.
Vilket är det här folkets största problem?
- De värsta är gudsförnekarna.
De är på väg mot förtappelsen.
De förstår inte det.
Ibland känns det som om -
det vore jag som var korsfäst.
Jag trodde att cancer, -
eller någon sjukdom -
skulle vara det värsta som detta folk lider av.
Nej, så är det inte.
Jag förstår inte riktigt.
Då du känner Jesus -
känner du detta folks djupaste nöd.
Folket står vid randen av ett stup. Det håller på att drunkna.
Det är svårt att komma bort därifrån.
Då du lär känna Jesus förstår du vad jag menar.
Då jag talar i Guds Helige Andes kraft.
Än du då?
Hur orkar du mitt i allt detta?
Jag är rastlös.
Jag sover ofta med hjälp av piller.
Jag är trött.
Jag svettas.
Jag har en ständig hosta.
Någon har jämfört mig med en vit nattfjäril som lever bara en kort stund.
Men då jag talar Guds Ord, så orkar jag.
Då den Helige Ande är med mig, då orkar jag.
En vit nattfjäril? Var det så du sade?
- Ja. När mina vingar inte längre bär -
slutar jag predika evangelium. Inte tidigare.
Jag predikar så länge som åtminstone ett finger kan röra sig.
Jag visste inget om allt detta.
Det visste jag verkligen inte!
Jag är ledsen att jag frågade.
Tiden är ond.
Många skapar sig en egen gud.
En som passar ihop med deras egna tankar.
Som får plats i ett trångt hörn.
De befaller Gud att göra ett under. Inte är det så det går till.
Ser inte Gud det?
- Visst ser Han.
Han ser även din tro. Han ser ditt hjärta.
Jag tror jag frågar alldeles för mycket.
Jag skäms!
Du botade min pappa också. Han var dödssjuk.
Och jag lönar dig på det här sättet!
Det var Gud som helade din far, inte jag.
Känner du Jesus?
Du är Erkkis dotter. Berätta, känner du Jesus?
Jag vet inte riktigt.
Jag kan inte säga.
Pappa har nog berättat. Mamma också.
Men jag...Jag vet inte.
Snart får du veta.
Frid var med er.
Har ni något fel på ögonen?
Jag vet inte egentligen vad jag skulle säga.
Men på något sätt känns det som -
om människorna hade gått vilse.
Jag vet inte.
Du hade den där synen?
Ja, det hade jag.
Jag såg en lång kö av människor -
som var på väg mot helvetets fasor.
De skrattade bara.
Det var verkligt skrämmande.
Men så såg jag en annan grupp människor.
De hade slagits tills de blev ödmjuka.
De ville ha Kristus i sitt liv.
Ett sista hopp.
Dem kan Gud hjälpa.
Varför är det så?
Varför finner människor inte Gud?
Jag vet inte.
Inte finner jag ju heller Honom.
Det behövs väckelse.
En hurdan?
Det är många som undrar samma sak.
Det kan vara många människor på mötena.
Det kan vara fin stämning, vackra sånger, långa böner.
Men ingen blir frälst på det sättet.
Inte genom mänskliga metoder.
- Då väckelsen kommer -
är det Kristus som är huvudpersonen.
Då man inte försöker underställa Honom egna tankar och konster.
Inte ens fast man skulle använda goda bibelställen.
Predikanten måste vara ödmjuk.
Och förstå Jesus. Och förstå människor.
Än din syn då?
Om den stora väckelsen.
Du såg den redan år 1956.
Den då?
Skörden mognar. Och den är stor.
Det kommer skördearbetare.
Och gammaldags vagnar.
Den rycker fram. Ingenting kan stoppa den.
Då upphöjs Jesus.
Då välsignar Gud alla.
En sak till.
Skulle du kunna be för mig?
Vill du ge ditt liv till Jesus?
Det vill jag.
Är du alldeles säker?
Ja, det är jag.
Niilo, Niilo, ser du samma sak som jag?
Ser du ett sädesfält som först är grönt -
sedan tistelgult -
och till sist gyllengult, färdigt att skördas?
Men var är skördearbetarna?
Var är de?
Niilo, ser du hur stormen kommer?
Hur mörka moln skymmer himlen och sänker sig neråt?
Förödelsen hotar.
En fullständig förödelse över hela människosläktet.
Då sätter sig de gammaldags vagnarna i rörelse.
Ur dem stiger män som börjar skörda den mogna säden. Med stor brådska.
De lägger den skördade säden i vagnarna.
Skördearbetarna har bråttom.
Guds säd måste skördas.
Innan det är för sent.
Niilo, Niilo. Du har redan skördat.
Du har skördat Guds säd.
Du har kommit med gammaldags vagnar.
Förkunnat evangelium om Jesus.
Men Niilo, vart är du på väg?
Arbetet är inte klart. Lämnar du det åt andra?
Vart är du på väg?
Niilo!
Vet du var du är?
- Vid himlens port.
Vem älskar du?
- Jesus.
Vem annan?
- Gud och den Helige Ande.
Älskar du andra?
- Linnea och barnen.
Andra?
- Alla mina närmaste.
- Alla människor.
Älskar du dem som inte är troende?
- Ja, det gör jag.
Niilo, stig in.
Jesus väntar på dig.
Niilo Yli-Vainio dog 61 år gammal i Spanien 16 november 1981.
Stöd översättningen av programmen: -
I Sverige: Korsets stöd r.f. PG 97572-2 eller BG 760-2014
Swisha din gåva: 123 677 9300
I Finland: Ristin Tuki ry, ref. 8507 FI40 1112 3000 3427 89
Ring stödnumret 0600 10070 (ca 10E) Lyssna till hela meddelandet.
Översättning: Himlen TV7
Översättning av psalm 319 "Närmare Gud till dig" Emanuel Linderholm 1912