Filmen innehåller starka scener -
som kan verka upprörande för känsliga personer.
Min historia är inte så lätt att höra.
Jag borde nog varna dig för det redan från början.
Baserad på en sann historia
- Buu! - Vad gör du? Bäst du springer!
Varför måste jag vakna före väckarklockan...
- Pappas tur! - Åh, Grace-monstret!
- Vi slänger inte mat, eller hur? - Nej.
- Så...? - När den ser ut så här är det inte mat.
- Hej, älskling, kaffet står på disken. - Tack.
- Kan du hjälpa oss lösa detta? - Vad gäller det?
- Pappa gjorde mackan fel, han skar den i små fyrkanter.
Det skulle vara trekanter. - Låt mig se vad jag kan göra.
- Jag tyckte jag lyckades rätt bra. - Vad gör du?
Så här förvandlar man saker!
Så där, vad tycks? - Det är därför du är mamman.
Frukost? - Jag har inte tid.
- Mamma, du måste vara hälsosam. - Du har så rätt! Mm...
Hej då! - Hej då, älskling.
- Vart ska du? - Mamma, mamma!
Mamma, gå inte. Varför kan du inte stanna hemma och leka med mig?
Gracie, vi har pratat om detta. Lördag är mammas tuffaste dag.
Men jag lovar dig pizza och film när jag kommer hem.
- Jippi! - Okej.
- Älskling. - Hej då.
Hej då, mamma!
En eld brinner i dig, du kan känna den brinna.
Ett neonljus som glöder som en brasa
Natten är lång men världen fortsätter snurra
Du måste få veta, detta är inte slutet.
Varje ny soluppgång är ett steg närmre
Det är ett tecken i skyn att kampen inte är över.
Så möt världen, det är nu eller aldrig.
Detta är stunden, låt det börja
Detta kan förändra allt Kan du känna det nu?
Något ligger i luften? Detta kan förändra allt
Jag vet att vi vet det när vi kommer dit
OPLANERAT Efter Abby Johnsons bok
Jag har fått frågan tusen gånger. "Var du verkligen så godtrogen?
Var du verkligen så ambivalent, så naiv, så dåraktig, så...?" Ni fattar.
Mitt svar? "Ja". Jag noterar ofta att folk inte gillar mina svar.
Det är förståeligt. För min historia är inte snygg och prydlig -
och kommer inte inslagen med en vacker röd rosett.
Faktum är att den nog får dig att våndas lite.
(Planerat Föräldraskap)
- Abby. Förlåt, men en extra person behövs i bakre rummet.
Har du tid? - Javisst.
Fast jag jobbat för PP i nästan åtta år -
hade jag aldrig kallats till operation för att assistera vid en abort.
Jag hade ingen aning om varför jag behövdes nu.
Megan sade att ni behöver hjälp? - Jag gör bara ultraljudsstyrda ingrepp.
Håll i sonden.
Detta kan kännas lite kallt, okej?
- Rör dig inte.
- Ta min slang.
- Okej. - Blir det bra?
- Okej, lite till vänster. Vinkla ner lite grann.
Det är bättre.
- En 13 veckors. Var stilla. - Kom igen, ligg still.
- Håll i mig men vrid dig inte. - Det gör ont!
- Du vill väl få det gjort? Andas djupt.
- Håll sonden på plats så jag ser vad jag gör.
Okej, där uppe.
- Den flyttade sig just från katetern. - Det gör de jämt.
Det är därför jag gör på detta sätt.
Gasen i botten.
Vart i helvete ska hon?
Abby, mår du bra?
Behöver du läkare? - Han är den siste jag vill träffa nu.
Tyvärr är detta min berättelse.
Jag började första året på Texas A&M som de flesta studenter -
utan att veta hur jag skulle göra mitt avtryck i världen. - Tjena.
Visst är det varmt? En vattenflaska. - Tack.
- Känner du till Planned Parenthood? - Har hört om det.
En kvinnoklinik, eller hur? - Ja, våra kliniker är avgörande för att ge våra -
kunder p-piller eller abort vid behov. - Jag vet inte vad jag tycker om abort.
Min familj är för livet, så det är nog jag med.
Jag förstår helt. Men på PP är vårt mål att göra aborter sällsynta.
Sällsynta? Vad menar du? - Genom att dela ut gratis p-piller -
slipper vi tusentals och åter tusentals aborter.
Men behöver en kvinna verkligen abort är våra kliniker viktiga -
för deras säkerhet. Tänk att det fortfarande finns de -
som vill bestämma vad vi får göra med vår egen kropp!
Ja, jag är helt med på att kvinnor ska ha lika rättigheter.
- Det är hela vårt syfte. Vad heter du? - Abby Brannam, första året psykologi.
Kul att ses, jag heter Jill och jobbar på PP:s samhällsservice.
Vi behöver volontärer för vi har många gratistjänster för klienterna.
Okej. Skriv upp mig.
Jag lämnade campus den dagen som stolt förkämpe för kvinnor i kris.
Men varför ringde jag inte mamma och berättade de goda nyheterna?
Mördare!
För jag trodde inte hon skulle förstå hur mitt arbete -
inte skulle öka antalet aborter utan minska dem.
Vad sägs om denna lysande insikt: -
Fatta aldrig ett beslut du inte vill att din mamma ska veta om.
Bara fortsätt stirra på mig.
Det är okej. Du är bara här för att se hur det är, du måste inte stanna.
- Hej, är du Abby? Jag heter Summer. - Trevligt.
- Detsamma. Använd den så ser alla att du tillhör kliniken.
Jag håller denna åt dig.
- Är detta verkligen normalt? - Ignorera dem bara.
Då en kund dyker upp går vi direkt till bilen, så någon väntar -
då hon öppnar dörren. Börja sedan prata direkt.
- Om vad? - Vad som helst, vädret, bilen, hennes kläder.
Allt som distraherar henne från deras trakasserier. Hon får bara -
höra din röst. Jag är med de första två gångerna så du vänjer dig. - Okej.
- Vi har några minuter kvar till första kunden, jag presenterar dig för Cheryl.
Koden är 2-2-2-9. - Jag är dålig på att minnas.
- Det är lätt, det stavar till "baby".
- Kopiera de första två och arkivera. - Ursäkta, Cheryl? Detta är Abby -
vår senaste frivilligeskort. Abby, klinikchef Cheryl D'Alessandro.
- Välkommen, trevligt att träffas. - Detsamma. - Jag tar den. - Tack.
- Kom Samantha. Var snäll och lägg denna i ett skåp.
Summer, du kan väl hålla ett öga på parkeringen. - Javisst.
Varför tror de att alla kvinnor som kommer ska göra abort?
Ni erbjuder ju andra tjänster? - Inte på lördagar.
På lördagar gör vi bara aborter och det vet de om.
Särskilt "Coalition for life" är som gamar, med kontor på samma gata -
och hela deras syfte är att vända folk emot oss och försöka stänga ner oss.
- Första klienten är här. - Sätt igång!
- Se till att hon rör på sig. - Du sötnos, vet pappa att du är här?
Vet han att du dödar hans små barnbarn just nu? Här kommer de...
Babblarna, mår ni bra? - Hejsan! Det börjar bli varmt, eller hur?
Jag älskar färgen på din blus.
- Vad gott du än gör i livet förblir du en barnamördare!
- Se på mig, fortsätt gå. - Allt för att du inte kunde hålla ihop benen.
Fortsätt bara, jag talar till barnamördaren, inte dig!
- Abby, kan du öppna dörren? - Du måste inte göra detta!
Kom tillbaka! Jag pratar med dig! - Okej, hon tar hand om dig nu, okej?
- Tack. - Skriv bara på här.
Klockan är nu 8:42.
Okej, din tur.
- Hej, jag är från Coalition for life. Vi vet att detta är en mycket svår dag -
för dig. Vi är här för att vi bryr oss om dig. - God morgon! Hur mår du?
- Bra. - Härligt väder, va? Bry dig inte om dem.
- Din lilla bebis har redan ett hjärta som klappar, som hon älskar dig med.
Det du gör just nu ser jag inte som omsorg.
Jag är ledsen, nu går vi. Vi ska bara få in dig, okej?
Gå bara in genom den där dörren. De förstår inte.
Hej. Jag heter Marilisa. Jag är från Coalition for Life, -
och vi vill bara säga att vi har andra alternativ för dig -
om du är intresserad eller vill prata.
Förbannat! De fick en! Kan de inte lämna stackarna ifred.
- ...känna sig trygg och bekväm. - Elena, sätt igång vattenspridarna.
Renée, ring polisen och anmäl oroligheter.
- Okej, men sist vi gjorde det var poliserna sura när de kom -
och ingen gjorde något olagligt. - Numret du försöker minnas är 911.
Okej. Ja, okej.
När mitt skift var slut kunde jag knappt vänta på att komma därifrån.
- Hej, jag tror inte jag har sett dig här förut.
- Nej, det är min första dag. - Vill du säga varför du är volontär?
- Jag vet inte om jag återkommer, jag kollar bara in dem.
- Får jag fråga vad du heter? - Abby.
- Abby...mm-hmm, Abby, du vet väl att de utför aborter här?
Vet du, jag har faktiskt själv gjort abort.
Så det oroar mig inte om andra fattar samma beslut.
- Jag beklagar att du... - Nej! Det är okej. Faktiskt.
Det var mitt beslut, ingen tvingade mig.
- Om du någonsin behöver prata... - Herregud, slutar ni någonsin?
Dessa kvinnor lider. Varför gör ni så mot dem?
Vi är inte här för att såra eller fördöma, vi vill hjälpa dem.
Genom att klä ut sig, visa hemska bilder och skrämmas?
I vilken värld går en kvinna till en utklädd lieman -
för att få stöd med sin krisgraviditet? - Jag är med i Coalition for life.
Det är inte de. Så vi kan be dem sluta, vilket vi gör.
Men vi kan inte tvinga dem att göra något. Så för vad det är värt -
tycker jag du har rätt, Abby. Det hjälper inte.
- Marilisa, låt henne vara. Abby, sätt dig i bilen.
Då jag ser tillbaka förvånas jag över att jag erkände min abort för Marilisa.
Jag hade aldrig berättat det för någon. Jag behöver nog förklara detta lite.
2 ÅR TIDIGARE
På högskolan gick jag från superpresterande småstadsflicka -
till partytjej på nolltid.
Bokstavligen från den stund mina föräldrar släppte av mig.
Mark bodde i samma hus och var tio år äldre än jag. Vi började umgås.
Inget seriöst. Fram till den dag jag såg två linjer på mitt graviditetstest.
Du, det är okej. Vi tar dig till en klinik och tar hand om det.
- Vad menar du? - Jag vet ett ställe i Houston.
- Varför känner du till ett ställe i Houston?
Mark hade såklart inte de 500 dollar som behövdes för att få det gjort.
Inte jag heller. Så jag ansökte om mitt allra första kreditkort.
Jag tänkte hela tiden: "Jag kan inte berätta det här för mina föräldrar.
De får inte veta att jag har sex. De får inte veta att jag är gravid."
Jag minns att ingen var utanför, men att väntrummet var fullsatt.
Nästa tydliga minne var att jag låg på ett bord med fötterna i stigbyglar -
med ett smärtsamt tryck som växte upp i min mage.
Jag kunde höra mig själv stöna, men det lät avlägset.
- Du mår bra, vännen. Bara slappna av.
Jag vaknade framåtlutad, sittandes på en hård plaststol.
Min stol var en i en rad fylld av de flickor jag suttit i väntrummet med.
Några stirrade i golvet. Några gungade med armarna runt magen.
Några grät tyst. Jag fick några kex.
Jag kastade upplevelsen i en låda, spikade igen -
gömde den i själens mörka hörn och låtsades att den aldrig hänt.
Men jag var ännu inte klar med mina dåliga beslut.
Abby, det är inte för sent att stoppa detta.
Jag hämtar bilen, du smiter ut så kör vi bort.
-Jag kan inte göra så mot mina föräldrar. - De skulle bli jätteglada!
- Le, pappa! - Jag försöker.
Att kalla vårt äktenskap ett fiasko vore en förolämpning mot fiaskon.
Sista droppen kom ett år senare på Alla hjärtans dag.
Mark beslöt att vi skulle fira med mackor.
Men senare den kvällen då vi gått till sängs -
smet han ut för att vara med en annan kvinna.
Jag ansökte om skilsmässa nästa dag, angelägen att bli fri från denne man.
Så kändes det också, tills några veckor senare... - Inte igen!
Panik och sorg överväldigade mig.
Jag ville på inget sätt vara knuten till denne man.
Och födde jag hans barn skulle jag knytas till honom för resten av livet.
Så mitt nästa besök på kliniken var inte som frivillig ledsagare -
utan som kund. Jag såg aldrig ultraljudsbilden.
Men sjuksköterskan sade att jag var i åttonde veckan -
vilket gav mig rätt till en kemiskt inducerad abort, -
mer känd som abortpillret RU-486. Gränsen var nio veckor.
Det verkade mer privat, mindre invasivt, mer...naturligt.
Så jag gav dem 400 dollar och tog första pillret.
- Imorgon när du är redo tar du fyra piller från den lilla bruna påsen.
Det är misoprostol. Det tömmer försiktigt din livmoder.
Och det blöder lite, men inte värre än en kraftig mens.
Och får du kramper kan du ta lite ibuprofen.
Okej, du är klar.
Ha en trevlig dag.
Nästa dag följde jag instruktionerna.
Jag åt en lätt lunch och tog tabletterna i min bruna påse.
De sade att jag nog skulle börja blöda inom ca en timme.
Under tiden gjorde jag det bekvämt för mig i sängen.
Lite senare...
Efter 12 timmars lidande somnade jag på badrumsgolvet.
Det slog mig att det var så här jag skulle dö.
Jag undrade vem som skulle hitta mig.
Jag bad att det inte skulle vara min mamma.
- Det är inte onormalt. - Inte onormalt?
Blödningen, koaguleringen, smärtan? Är det normalt?
- Använd värmekuddar, ta ett varmt bad och ät ibuprofen.
Hur kunde du inte berätta detta för mig?
Vad hände med "försiktigt tömma min livmoder"?
Det fick jag veta skulle hända.
- Ursäkta, men jag måste ta nästa patient.
Åtta veckor gick. Åtta veckor med blodklumpar.
Åtta veckor av olidliga kramper. Och när det äntligen var över -
hade min ilska försvunnit och ersatts av självförakt.
Jag gav alltså inte längre Planned Parenthood skulden för allt som hänt.
Jag anklagade mig själv.
- Vi kan nog inte få dr Plummer på lördag -
men jag kan ringa dr Wagner. - Det låter bra. Ring honom.
Abby. Hej. Vi har inte sett dig på ett tag. - Um, ja, jag har varit upptagen.
Skönt att ha dig här igen.
Förresten har vi en möjlighet jag tror skulle passa dig perfekt.
- Verkligen? - Mm-hmm.
Hejsan! Känner du till Planned Parenthood?
Så där stod jag, stolt viftande med PP:s flagga.
Och sex månader senare då jag tagit min psykologiexamen -
blev min kamp min karriär, fast nästan alla i mitt liv ogillade den.
Den verkliga frågan är livsduglighet, om fostret kan överleva -
utanför livmodern. Innan är det bara outvecklad vävnad utan livskapacitet.
Abby, vad gör abort okej i vecka 8 men inte vecka 24?
Livsdugligheten ändras med vetenskapens framsteg.
Förändras moralen eller omoralen med vetenskapens utveckling?
Jag ber bara inte om ursäkt för mitt arbete med att hjälpa kvinnor i kris.
Jag älskar mitt jobb. Jag är besluten att göra det. Det är den jag är.
Det är en del av det som gör mig till mig. Acceptera det eller låt bli.
Förvarning, Doug. Dr Dobsons bok "Viljestarka barn" var en av -
de första böcker jag köpt. Jag äger den än. Okej, vem vill ha efterrätt?
Abby, sötnos, du kan väl hjälpa mig?
Tack.
Du anar inte vad som hände i veckan.
En kvinna kom in med buksmärtor, och då vi undersökte henne -
upptäckte vi livmodercancer.
Så bra.
- Bryr du dig inte ens? - Men än du tror, min sköna.
Bär du ut dessa till bordet åt mig, tack?
Okej. Just nu vill jag att du lyssnar på mig och inte säger något.
Jag vet att du inte håller med -
men för din pappa och mig var du vårt barn från befruktningsögonblicket.
Jag vet att du inte känner så, men det är så vi känner.
- Du gillar inte stället hon arbetar på? - Jag tål det inte.
- Men du vill ändå gifta dig med henne? - Absolut.
Är inte kärleken storslagen?
Du ska inte se lyckligare ut än jag gör.
Varför inte? Du gör rätt denna gång.
Så där stod jag och avgav mina löften igen.
Vem överlåter idag denna kvinna till denne man?
Hennes mor och jag.
Denna gång med en kille som faktiskt älskade mig.
Vi har andra dagar du kan vara volontär för andra skift -
om detta inte passar dig, men...vänta en sekund...vänta lite.
- Abby! - Hej, Marilisa. Några tecken på liemannen?
- Nej, tack och lov. - Du är verkligen snygg i dag.
Tack. Jag är den nya rådgivaren.
Jag är säker på att du blir den bästa rådgivare de någonsin haft.
- En vän? - Min fästman. - Åh!
- Ja. Hon tvingar hit mig. - Lögnare! Han var här ute -
och bad de flesta lördagar. Han ändrade sig bara till varje lördag.
Grattis till er båda. Jag önskar er all lycka.
Tack, Abby.
I skedet mellan 6-8 veckor är det bara fostermaterial, en klump vävnad -
inte större än en polyp eller blodpropp.
- Så det är inget barn än? - Nej, inte alls.
- Och den kan inte känna smärta? - Ingen alls.
Detta oroar många kvinnor. Och ärligt talat oroade det även mig.
Men alla experter är eniga om att fostret i detta skede inte känner något.
- En del av mig är fortfarande osäker. - Jag vet. Tro mig.
Ingen vill göra abort. Inte som man vill ha en ny bil eller en glass.
Men de flesta kvinnor som sitter i den stolen -
vet redan att de inte är redo att hantera denna graviditet.
Det tar bara lite tid att inse det.
Om vi antar att du vill gå vidare, kallas ingreppet vi gör för vakuum...
Ungefär vid denna tid beslöt Doug och jag att börja gå på gudstjänster.
Vi hittade en passande kyrka -
men de flesta söndagar kände jag mig helt utelämnad i kylan.
"För du har skapat mitt innersta väsen. Du vävde mig i min moders liv.
Jag tackar dig för att jag är så underbart skapad.
Underbara är dina verk, min själ vet det så väl."
Det fantastiska med denna text är att vi ser att Gud i livmoderns tystnad, -
ännu formar och gestaltar människor till sin avbild och likhet.
- Ja. - Jag vet precis hur du känner.
Jag menar, jag är katolik och i sön- dags hörde jag en predikan om abort.
Jag struntar i vad de säger. Jag vet att jag arbetar för Gud här.
- Ni kan aldrig gissa vem som knackade på min dörr igår.
- Vem? - Shawn Carney. - Det menar du inte?
- Sheriff Woody? Shawn Carney vid staketet? - Vad ville han?
- Helt sjukt. Jag öppnar dörren och känner igen honom: -
"Jag vet vem du är." Han känner igen mig med och blir helt blyg.
Och liksom... "Vi gör bara en enkel kampanj. Vi försöker få folk att be -
för ett slut på abort under de kommande 40 dagarna."
Jag sade: "40 dagar som Noa och syndafloden?"
- Sluta!? - Du är hemsk! - Du hade sagt samma sak.
- Ja, det hade du. - Okej, vänta lite nu.
Hur många dörrar knackar han på? - Försök gissa. Det går inte.
Tjugofem tusen. - Var? - Överallt, överallt!
- Är det ens möjligt? - Vad innebär det?
- Tror du han ljuger? - Nej, sådana vet inte hur man ljuger.
- Det är sant. - Livsförespråkare är så seriösa.
- Cheryl, de där skorna är fantastiska. - Jag vet. Tack.
- Du passar verkligen in här. - Tack.
- Trivs du? - Ja, absolut.
- Vet du, jag tror det är dags att du tar nästa steg.
Möt mig i POC-rummet om fem minuter. - Okej.
- Okej. - Hörde du det? - Mm-hmm.
- Jag passar verkligen in här. - Mm-hmm. Vet du det finns i POC?
Befruktningsprodukter.
Barndelar.
Hoppas du åt en lätt frukost.
I vår anläggning var POC-rummet det allra heligaste.
De flesta i personalen satte aldrig sin fot där.
Efter en kirurgisk abort måste varje foster noga sammanfogas -
i en petriskål för att säkra att inga delar fattas.
Saknas någon del betyder det att den ännu finns kvar i patienten.
I slutet av dagen fanns 30 eller 40 skålar, -
och läkarna måste signera varenda en.
Jag vill att du ska se något.
Varsågod.
Det är fantastiskt, man kan se allt.
Vet du vad som hände alla andra som kom in här och såg en av dessa?
Det första de gör?
De gråter.
Men inte du. Det är så jag vet att du är den rätta.
Mycket snart kallas jag till Houston och någon måste ersätta mig här.
Personligen vill jag att det ska vara du.
Det vore en ära.
Bra.
Älskling, är du säker på att du inte är gravid?
Nej, jag är inte gravid.
Okej.
Vad får dig att tro det?
Inget särskilt.
Doug, jag ger gravida kvinnor råd varje dag.
Om jag blev gravid trots p-piller, tror du inte jag skulle veta det?
Jo, du har rätt. Glöm att jag sade något.
- Har du ett testkit till hands? - Ja. Till vem?
Du vet, vi kan ta hand om det där åt dig, om du vill.
Vad?! Älskling, det är underbart! Jag visste inte ens att ni försökte!
- Det gjorde vi inte. - Ibland har Herren bara en plan.
Det är ingen risk... - Oroa dig inte, mamma.
Jag hade aldrig berättat om jag inte var säker.
Du ska bli morfar.
Ab? Hej, tjejen. Vi kan inte vara stoltare över dig.
Och du är fast besluten att genomföra graviditeten?
Ja, det är jag. Det är vi.
Vi har begränsad tid, begränsad energi.
Väljer du att spendera den någon annanstans blir det mindre av dig här.
Jag säger det bara för ditt eget bästa.
Jag förstår, men när barnet väl är fött lovar jag att ta p-piller igen -
och denna gång kanske det gör sitt jobb.
Jag har redan sagt till Doug att det blir ett, sedan stopp.
Så under tiden, vill du flytta mig till labbet eller uppvaket?
- Nej. - Tror du inte kvinnorna känner sig obekväma då magen börjar synas?
Nej, det uppmuntrar dem snarare att göra abort.
Dessa undersöktes just i rum 3 och denna är från dr Stevens i rum 1.
- Lyssna på Abby. - Rob, Christina, hej.
Abby, jag är så glad att du är här. Jag uppskattar så din hjälp med detta.
Oroa dig inte, vi tar hand om henne. Man får vara nervös, men det finns -
absolut inget att oroa sig för. - Paket.
Kom, jag checkar in dig, okej?
Gå.
Mina föräldrar pressar mig verkligen att göra detta.
Tänk om jag ändå gör ett misstag? - Det gör du inte.
High school är inte en tid för att börja fostra ett barn.
Slappna bara av. Doktorn kommer om några minuter, okej?
- Kan du stanna här hos mig? - Raring, det skulle jag gärna -
men jag är bara rådgivare. De vill inte ha mig här under ingreppet.
Allt tar bara några minuter. Jag tittar till dig på uppvaket.
Och jag lovar att allt kommer att bli bra.
Herregud...Elena! - Är något fel?
- Nej, allt är okej. Vi måste få in henne igen, nu.
Hämta stolen! Raring, vi hjälper dig upp.
- Åh, herregud, herregud... - Lugn!
Det blir bra. - Vad ska vi göra?
- Lägg henne på bordet. - Jag har dig. - Herregud, så mycket blod!
- Var är bindorna?! - Nederst-understa lådan, längst ner!
- Så mycket blod!
- Det blir bra. Elena, hämta läkare! - Herregud! Okej, okej! Doktorn!
Doktorn!
- Varför händer detta? Jag förstår inte.
- Helvete! Ur vägen! Gasbinda! Mer gasbinda, nu!
- Var är den? - Ge mig brickan! - Okej!
- Vad ska jag göra? - Sätt ett dropp.
- Jag förstår inte vad som händer. - Här är gasbindan. Få det att sluta.
- Uterus läser helt svart! - Vad betyder det?
- Den är full av blod! - Hon dör!
Herregud! Detta är inte mitt jobb!
- Hallå, hallå. - Okej, åh!
- Blodtrycket är 60 över 40, pulsen trög. Hon behöver blodtransfusion.
- Allt vi har är plasma, så sätt henne på dropp.
- Vad gick fel? Varför sker detta? - Abby, lugna dig.
Han perforerade livmodern utan att inse det. Bra att du fann henne i tid.
- Jag ringer ambulans! - Nej! Ingen ambulans!
Cheryl, förklara för henne! - Det gör vi aldrig.
Tänk på alla demonstranter utanför. Ring ambulans och det finns bilder -
i alla tidningar. 911-samtal spelas in. De kan offentliggöras.
I helvete att jag låter det hända. - Men hon kan dö!? Och gör hon det...
- Hon kommer varken att dö eller minnas något av detta.
- Hur vet du det? - Vi använder en stark kombination av mediciner.
Hon minns inget då hon vaknar. - Jag sade att allt skulle bli bra.
- Mer fentanyl. - Jag vågar inte. - Jag skiter i vad du vågar. Bara gör det!
Injicerar koagulant direkt i livmoderhalsen.
- Ser du? Allt är under kontroll. - Hennes blodtryck sjunker.
- Jag går inte. Jag går inte förrän hon är okej.
Det har gått två timmar. Ni sade fem minuter.
- Du känner Abby. - Berätta vad som händer.
Snälla ta reda på vad som hänt min dotter.
Jag går och kollar. Allt är nog bra.
- Snälla gör det. - En minut. - Tack!
Jag är ledsen.
Det börjar bli verklig trängsel där ute.
Och hennes pappa frågar hela tiden varför det dröjer så. - Tack.
- Abby? Ska du leda denna klinik en dag måste jag lita på att du inte -
får panik av att se lite blod. Gå nu ut och lugna honom med att allt är bra.
Bara lite blod.
Rob. Christina mår bra. Men vi hade en annan patient -
som glömde nämna en allergi mot en medicin vi använder.
Så det tar bara lite längre tid. - Så hon är okej? - Ja.
- Är allting okej? - Hon mår bra. - Tack gode Gud.
Hur länge till dröjer det? - Doktorn borde vara här -
vilken sekund som helst. Ingreppet tar bara några minuter -
och återhämtningen bara ytterligare en liten stund.
- Tack, Abby. - Jag meddelar dig så fort hon är ute, okej?
Det tog läkaren nästan ytterligare en timme -
att äntligen få Christina stabiliserad.
Ropa Mitt namn och Jag ska svara. Allt du behöver finns här i Min famn.
Bara andas så är du trygg och säker hos Mig.
- Rob.
- Christina. Hur mår du, älskling? - Trött. Jag vill bara åka hem.
Abby, tack. Jag uppskattar verkligen vad du har gjort för oss.
Jag kommer inte att glömma det.
Tack.
Nu ska vi få hem dig.
För ingen känner dig bättre än Jag.
Och ingen har varit en bättre vän.
Så gunga älskling, kom och vila.
Du har varit trött på sistone, vila ditt huvud.
Tror du inte, älskling att Jag vet bäst?
Jag har varit en Far väldigt länge.
Det är stängt överallt.
- Alla borta? - M-hm.
- Återhämtningsrummet? - Tomt.
- Och Cheryl? - Lämnade just parkeringen.
- Överraskning!
- Jippi! - Vi ska få barn!
Senare den eftermiddagen sedan vi avbrutit 38 graviditeter -
på fyra timmar, tillbringade vi två timmar med att fira min -
med tårta, blommor och presenter till bebisen.
- Abby! Du väntar barn! - Vad avslöjade det?
- När är du beräknad? - Tacksägelsedagen.
Min med.
- Är det sant? Du är så liten. - Inte så länge till.
Tänk hur rolig julen blir. Finns någon större välsignelse än ett nytt barn?
Det är okej. Och jag håller med. Under de rätta omständigheterna.
- Gott att se dig, Abby. - Detsamma.
Ungefär vid den tiden startade Shawn Carney med vänner -
sin allra första 40 dagars "bönemaraton för livet".
24 timmar om dygnet, sju dagar i veckan stod folk och bad vid vår klinik.
- De är extremistiska fanatiker redo att göra allt för att hindra kvinnors rätt.
- Är du rädd för din och personalens säkerhet? - De kan absolut ta till våld.
Cheryl var utom sig. Men jag upp- märksammade det inte så mycket.
Jag var upptagen med annat.
Älskling? Jag vill inte säga detta, -
men de säger att du bara är två centimeter öppen. - Vad?!
Det var kanske fel tidpunkt att ta upp det.
Håll bara tyst! Rör mig inte.
Och bara 22 timmar senare...
Två centimeter minsann!
...födde jag en dyrbar liten flicka som vi gav namnet Grace.
Han är där nere och har inte sett en bajsblöja på länge. Detta är ett -
perfekt tillfälle att visa honom en. - Åh, han kommer att älska det.
- Ser du fram emot att vara hemma? - Ja, under kommande åtta veckor.
- Tror du inte att barnet behöver dig? - Och hon får mig.
Cheryl har blivit befordrad och förflyttad till Houston.
Hon vill att jag blir ny klinikchef.
Jag skulle bli den yngsta chefen i Planned Parenthoods historia.
Det är ingen möjlighet man bara låter passera.
Abby, jag vet inte vad du vill höra. Jag är stolt över dina prestationer.
Det är jag. Men jag kan inte låtsas uppskatta ditt karriärval.
Har du tänkt på att du som chef blir ansvarig för aborterna på din klinik?
Ser du inte skillnaden mot att ge råd om kvinnors valmöjligheter?
Visst, men nu kan jag göra vår klinik bäst i hela nätverket.
Och minska antalet oönskade graviditeter.
Detta här är min chans att göra verklig skillnad.
Mamma, vad är fel?
Jag hoppades att Graces födelse kanske innebar ett slut på allt detta.
Men det gör det uppenbarligen inte.
Hon lämnar det inte.
Jag måste tro att hon gör det förr eller senare.
Nej, det gör hon inte.
Hon har ambitioner.
Älskling, kommer vi någonsin att sova igen?
Nej. Men det är du som får gå upp inatt.
Jag går upp varje natt.
Jag ska be att om det inte är meningen att jag får jobbet, -
att jag inte ska få befordran. - Men du har väl redan sökt jobbet?
- Ja. Och? - Så du ber Gud visa sin vilja -
genom att stoppa något du redan har satt igång?
Varför inte? Han är Gud. Han kan ingripa.
Får jag jobbet vet jag att det är Hans vilja att jag ska driva kliniken.
Som du vill, älskling. God natt.
Nästa dag blev jag befordrad. - Från och med nu trakasserar vi -
inga demonstranter eller ringer polis om ingen farlig har identifierats.
- Ska abortmotståndarna få fribiljett? - Visa respekt, så får vi respekt.
Och definitivt inga vattenspridare. - PP. Detta är René.
De får inte irritera eller förarga oss, vi gör något bra här -
som vi understryker bäst inte med ord utan i handling.
Okej. Okej, frun. Självklart. Abby, en kvinna går runt kvarteret just nu -
och kan inte gå in för någon filmar utanför. Morgonens tredje klagomål.
- Jag tar hand om det. - Frun, jag är så ledsen för detta.
Min chef tar itu med det just nu.
Får du med allt?
Oj,oj.
- Hej. - Hej, Abby. Jag hörde att du blivit befordrad.
Ja. Jag förstår om du inte gratulerar mig.
Jag tänkte mer att de som kommer äntligen får möta någon som bryr sig.
Är det din kamera? Jag vill att den försvinner.
- Ledsen, men det går inte. - Jodå, ta bara av den från stativet -
och ta den till ditt kontor. - Abby vi anklagas för mycket, även brottslighet.
Kameran bevisar att vi agerar fredligt och icke-konfrontativt.
Shawn, du vill inte börja vår nya relation på det här sättet, okej?
Vinkla bara bort den från staketet, det är allt jag begär. - Det går inte.
Vi måste se vad som verkligen sker. Ifrågasätts vi måste det vara tydligt.
M-hm. Ibland har jag inget emot er.
Men den här morgonen gör ni mig verkligen irriterad.
Det har alltid funnits de som försvarat mänskliga rättigheter.
Först slaveriet, sedan Förintelsen. Sedan kom medborgarrättsrörelsen.
Och nu står PP upp för kvinnors reproduktiva rättigheter.
- Du måste inte försvara dig. - Jag försvarar inget, jag förklarar!
Du behöver inte förklara. Du har faktiskt just nämnt -
tre exempel på orättvisor: slaveri, segregation och Förintelsen.
Sådant kan bara ske när en del av befolkningen avhumaniseras.
Och precis det gör Planned Parenthood med de ofödda barnen.
- Det där gick ju bra. - Ja, hon klarar sig.
- Vad ler du åt? - Man måste ändå erkänna -
att hon fick oss att flytta kameran.
En del av jobbet som klinikchef var att sälja aborter.
Jag var riktigt bra på det. Ni vet de som försöker sälja semesterbostäder -
på platser man aldrig ens hört om?
De är inget mot mig.
Men Jane, du är gravid i vecka 8 och har redan lagt 150 dollar på ultraljud.
Bokar du idag får jag kreditera det mot kostnaden för ditt ingrepp.
Men lämnar du nu kan jag boka dig om tidigast två veckor, -
priset stiger med 100 dollar och du förlorar rabatten.
Att vänta kostar dig ytterligare 250 dollar.
Så finns något skäl att inte gå vidare och boka din tid idag?
- Ni tar väl kreditkort? - Absolut.
Okej, kan jag sätta dig i vänteläge, tack? Okej, tack.
Jag gör inte detta. Det är helt och hållet ditt.
Hej. Detta är klinikchef Abby Johnson.
- Har ni en baksidesparkering där jag inte syns från gatan?
Nej, jag är ledsen, alla platser är på framsidan.
Är det ett problem? - Nej, det är inte så viktigt. Bara att min familj -
står utanför och ber. De vet att jag ska in idag och vill övertala mig.
Okej. Vad sägs om detta? Parkera så nära dörren du kan -
så kommer jag ut och eskorterar dig in.
Rhonda, Rhonda älskling, snälla, gör inte det här.
Snälla, snälla, gör inte det här.
Vad du än behöver, du får komma och bo hos oss. Hej, Lily.
Hej. Hej, älskling.
- Varför gråter du, mormor? - Mormor är bara lite upprörd, okej?
Hej, sötnos, vi går in med mamma, okej? Mamma kommer med, vi går nu.
Barnet du bär... kommer att bli lika vackert som Lily.
Rhonda, tänk på den glädje hon har gett oss!
Tänk dig nu en värld utan henne! Rhonda, gör inte det här!
Rhonda! - Är du okej? Vill du prata om det?
Du verkar ha stort familjestöd om du beslutar att behålla barnet.
Det är bara min mamma. Hon är sådan. Tro mig, jag mår bra.
- Snälla, jag kan inte gå igenom detta! Rhonda!
Bra? Hur kunde hon må bra? - Gud, hjälp mig.
Jag var djupt skakad av det jag just sett. - Hjälp mig. Hjälp mig, Gud.
Familjen stannade kvar och bad i en timme. Sedan ytterligare en timme.
Sedan gick de slutligen hem.
En dag... kommer det här stället att stänga.
Det måste det göra.
Jag kan inte fortsätta ha denna ständiga hjärtesorg.
Jag kunde inte sluta tänka på de aborter jag dolt för min egen mamma.
Och senare, när byggnaden var tom, -
gjorde jag något jag hade undvikit under lång tid.
När min tro mattas av och mitt hopp verkar förlorat.
Du snurrar mig runt och runt och påminner mig om den där sången.
Den du skrev för mig.
Och jag har blivit tillsagd att ta upp mitt svärd och kämpa för kärleken.
Jag hade ingen aning om att kärleken hade vunnit åt mig.
Här i Dina armar, Du stillar mitt hjärta igen
Och jag andas in Dig som jag aldrig har andats förrän nu.
När min tro mattas av och mitt hopp verkar förlorat...
Har du någon aning om hur mycket jag älskar dig?
...och påminn mig om den där sången Du skrev åt mig.
Och vi dansar. Åh, vi dansar.
Åh, och när vi dansar, vi dansar.
Vi dansar. Bara du och jag...
Det är skönt att veta att jag inte är ensam.
Jag har funnit mitt hem här i din famn.
FYRA ÅR SENARE
Under en tid blev livet en förutsägbar rutin.
Ser jag tillbaka var det som lugnet före stormen, en riktigt stor storm.
Nämn "Houston" och "orkan" i samma andetag, folk tänker genast "Harvey".
Inte många minns orkanen "Ike". Det är väldigt lustigt för då den kom -
var den USA:s tredje mest destruktiva orkan i historien.
Och det som gjorde Ike ännu otäckare var att den var på väg rakt mot oss.
...var den kommer att landa, men på lördag...
- Ser du på detta? ...ett kategori-4-monster...
Du måste kontakta alla inbokade klienter och säga "stanna hemma".
Men 40 kvinnor är beroende av oss. Vissa kan inte vänta två veckor.
De passerar gränsen. Kan vi inte vänta lite till innan vi avbokar?
Nej. Händer något kan vi bli stämda. Vi har inte råd med ansvaret.
Halva Houston har ju redan packat för att åka.
Om jag tar in alla tidigt, ombokar läkaren till fredag, inte lördag?
Alla är klara före 15.00. - Jag vet inte om det är en bra idé.
Vi måste ändå ringa alla kunder. Och vi ger dem valet.
Omboka två veckor från nu eller komma in i morgon.
- Gör det. - Tack.
...kraftiga vindar och elavbrott som kan drabba flera miljoner kunder...
- Vi kan absolut inte jobba på lördag. - Varför? Huset är stabilt -
och vi har reservgenerator. - Resor blir omöjliga, fallande träd -
raserade kraftledningar, översvämning och det blir nog olagligt att köra bil.
Vi måste ringa alla på listan. De får inte komma på lördag.
Jag hoppas kunna boka om dem till imorgon.
- Imorgon? - Jag tar in två kirurger. Vi gör ingrepp i båda rummen samtidigt.
Allt måste fungera som ett urverk. Vi har inte tid med misstag.
När sista patienten återhämtat sig är vi ute.
Inget pappersarbete, ingen städning. Vi låser, springer hem och hukar oss.
Men ska det fungera behövs allihop. Är ni med? - Ja, jag är med.
Vad du än behöver. - Vi gör det. - Okej, då delar vi upp det och börjar.
Vi får vara diskreta eftersom...
Vad det än är du går igenom...
Dagen därpå, med mindre än 18 timmars varsel, tog vi in varenda -
inbokad patient, utförde deras ingrepp och fick hem dem i trygghet.
Stanna kvar i kampen till sista ronden...
Du går inte under för Gud håller dig i handen just nu...
Inklusive två kvinnor vars förlorare till pojkvänner -
dumpade dem medan de var där inne.
Något som hände ganska rutinmässigt, även normala dagar.
- Mamma, du är hemma! - Åh, hej, älskling. Mamma är blöt.
- Är du okej? - Ja, älskling, hurså?
Dina skor är helt blodiga.
Åh. Vet du vad? Mamma hjälpte en dam på kontoret och hon fick näsblod.
Men jag tog hand om henne och hon är helt frisk nu. Okej?
Gissa vad jag skulle vilja göra just nu. - Vad då?
- Ha en tebjudning, bara du och jag. - Yay! Jag går och dukar allt.
Är du stolt över dig själv?
Ingen har någonsin sagt att abort är vackert.
Dagordningens första punkt är att dela ut PP:s pris "årets medarbetare".
Och priset går till... Abby Johnson.
Grattis, Abby. - Tack.
Mina damer, det är ingen tillfällighet -
att Abbys klinik är den enda som konsekvent är i mål varje månad.
Bra jobbat. Jag kan också äntligen bekräfta de cirkulerande ryktena.
National har gett sitt godkännande.
Gulf Coast tar snart första spadtaget för denna anläggning.
Wow.
Just det! Ett 78 000 kvadratmeters toppmodernt medicinskt centrum -
som gör oss till västra halvklotets största ambulatoriska kirurgienhet -
vilket gör att vi kan utföra ingrepp ända upp till 24 veckor.
Men vi står även inför vissa utmaningar.
Tre orkaner på fyra år har tömt vår kassareserv så notera att vi utökar -
kemiskt inducerade aborter till att omfatta alla dagar i veckan.
Ta nu en titt på läromedelspaketen framför er.
Där ser ni att varje klinik har tilldelats tillväxtmål -
att fördubbla förra årets totalsiffror för frivilliga aborter.
- Har hon blivit galen? - Då vår kemikaliemarginal är bättre -
än för kirurgi då inga läkare skär ner våra avgifter ska vi... Abby?
Ja alltså, abort har bara aldrig varit min huvudprioritet.
Läs bara vår uppdrags- beskrivning på sidan tre.
"Att tillhandahålla ett heltäckande utbud av reproduktiv hälsovård -
och sexuell hälsoinformation genom patienttjänster, utbildning -
och påverkansarbete." Detta har jag åtagit mig.
Så om vårt uttalade mål är att minska antalet aborter -
genom att minska antalet oönskade graviditeter -
varför uppmanas vi då att fördubbla antalet aborter?
Vi kan väl slå upp sidan fyra, tack.
Abby!
Uppriktigt sagt är jag chockad över hur du förstörde för mig där inne.
Är det så du tackar för allt jag gjort för dig?
- Cheryl... - Nej, Abby, låt mig förklara något.
Snabbrestauranger försöker få sina hamburgare att gå jämnt ut.
Det är all förtjänst, självkostnadspris. Vet du hur de tjänar sina pengar?
- Nej. - På strips och läsk, de billiga produkterna med hög marginal.
- Cheryl, förlåt, men jag förstår inte. - Abort är våra strips och läsk.
Men på något sätt har du just beslutat att inte längre prioritera detta.
Abort betalar din lön. Den betalar din motsvarande pension, -
dina fyra veckors semester, din rikliga sjukpenning. Abort!
Det är abort som betalar allt detta, för dig och din familj.
Jag sade inget när du beslöt att gifta dig och väldigt lite när du valde att -
bli mamma fast jag visste att det skulle påverka ditt arbete.
Men som klinikchef betalar vi dig för att vara ett optimalt redskap -
för företagets policy. Och den är enkel: vi är en abortleverantör.
Men vi är en ideell organisation.
"Ideell organisation" är en skattestatus, inte en affärsmodell.
Kan du fatta att hon förödmjukade mig så där?
Jag menar, jag bara stod där med min utmärkelse och såg ut som en idiot.
Och hur ska jag fördubbla antalet aborter?
Ska jag åka runt i kvarteret och säga åt alla att bli gravida?
- Det funkar nog inte. - Du är så rolig. Vill du ha ett glas?
- Ja, tack. - Du behöver det, för vet du vad som får mig att lacka ur mest?
De bygger landets största, "mest avancerade" klinik -
så vi kan utföra aborter upp till 24 veckor.
Detta är en gräns jag sade att jag aldrig skulle gå över.
Okej, låtsas en sekund att du är någon som jag -
som anser att alla aborter är dåliga. Vad är skillnaden?
Okej. Först, att göra dem riktigt sent i tredje trimestern är en tredagarsgrej.
Det är inget kirurgingrepp utan värkar och förlossning.
Första dagen inleder de ett avslut. - Ett avslut? - De avlivar fostret.
De injicerar digoxin genom livmoder- väggen direkt i bebisens hjärta.
Dag två utlöses sammandragningar. Dag tre är förlossningen.
En framkallad förlossning av ett avlivat foster.
- Abby...du tar livet av mig. - Doug, du ställde frågan.
- Jag vet, men... - Vem ska jag tala med om detta?
Jag vet inte. Jag vet bara att här är vi, åtta år senare, -
och du tror fortfarande du kan förändra dem.
Det enda som ändrats är du, Abby. Kan du höra dig själv tala om detta?
Detta är små bebisar, med små hjärnor, hjärtan, små fingrar, små tår.
- Doug! - Jag bara älskar dig så mycket att jag knappt orkar se det.
- Hej, du. - Du behöver en paus.
Vi... vi behöver en paus.
Jag skulle gärna men jag har mycket arbete. - Du har bara en ledig dag -
i veckan och jag låter dig inte sitta och slava för PP. Så, ta dina grejer.
Vi är på väg till planetens mest fantastiska mexikanska mat.
Och om du spelar dina kort rätt... - Kanske jag har tur?
Egentligen tänkte jag lägga till nachos, men ditt förslag är okej.
Det tror jag säkert. Jag är strax tillbaka.
- Pumpkin ale till dig och margarita till dig. - Tack.
- Jag tar snart er beställning.
Ah. Här är menyn. Välj något riktigt gott. Jag vet vad jag ska ha.
- Okej, så vad ska du ha? - Bara den största, mest drypande, -
värsta carnitas chimichanga som någonsin lämnat det där köket -
om jag har något att säga till om. Och du då?
Mm, ja, flytta på dig, muchacho, för jag ska ha...är du redo för det?
Choklad-karamell dulce de leche-dessertnachos.
Vad? Skål för det.
Det här är gott.
- Tack. - Ingen orsak. Men behåll bältet på.
Vi har precis börjat. - Jaså, är det så?
- Mm-hmm. - Okej...Så vad är nästa steg?
Jag tänker mig filmfestival hos oss. Krona, du får "Borta med vinden".
Klave, jag får "The Goonies". - Nej! Jag visste det!
Jag ser inte de där ungarna gå igenom puberteten igen. Nej!
- En kultklassiker. Ge den en chans. - Nej. vi kompromissar och ser "300".
Är det något under att jag älskar dig? "300" är taget.
- För oss. - Gracie hos föräldrarna, -
en kväll för oss själva. Hur bra är inte detta?
...dr George Tiller har dött efter att ha blivit skjuten i sin egen kyrka.
En av få sådana leverantörer i landet. Dr. Tiller sköts i huvudet i morse -
under förmiddagsgudstjänsten. Polisen jagar en misstänkt...
- Vi går. ...och erbjuder andra berörda personer och anläggningar beskydd...
- Nu, kom. ...67-årige Tiller hade i mer än tre decennier erbjudit aborter -
och hade enligt egen uppskattning utfört ca 60 000 ingrepp.
Dr. Tiller var medicinsk chef för "Women's Health Services"...
Vilken sorts person skulle skjuta någon i huvudet i kyrkan?
Doug, jag kände honom. Han hade familj. - Jag vet, Ab.
Just nu vill jag bara hämta Grace och få er båda tryggt hem.
- Tror du jag är i farozonen? - Jag vet inte, men jag tar inga risker.
- Är du okej, älskling? - Jag mår bra, mamma.
- Är du redo? - Vänta, är det inte vettigare att ni tillbringar natten här?
Kom igen.
Falsk sympati, det är vad det är. Alla livförespråkare som fördömer -
mördarens agerande som om de bryr sig. - De vill nog bara inte få skulden.
Det spelar ingen roll, det viktiga är att hålla oss alla, dig, mig -
och våra klienter trygga och upp- märksamma allt som verkar märkligt.
Planned Parenthood, det är Renee.
Det är Houston, till dig.
- Det är Abby. - Det är Susan från personalavdelningen.
Jag vill att du kommer till Houston. Kan du åka ner i eftermiddag?
- Um, det är ganska kort varsel. Handlar det om Tiller?
Nej, Abby, det handlar om dig. Cheryl och jag vill träffa dig.
Okej. Jag kommer så fort jag kan.
Företaget vill träffa mig.
Abby, vi vill meddela att du blir formellt tillrättavisad.
För vad?
Du har utmanat mig och min auktoritet. Du har blivit stridslysten,-
bestrider mina direktiv, argumenterar och slår tillbaka.
Jag är din chef så det ditt jobb att följa mina instruktioner.
Under mina åtta år på PP har jag aldrig fått annat än beröm.
Jag har inte fått en enda svart prick, inte en varning -
än mindre en tillrättavisning. Ni hedrade mig nyss som Årets anställd.
Ingen har varit mer engagerad än jag. - Trots det kvarstår tillrättavisningen.
Jag vill att du skriver på denna bekräftelse på att vi haft detta samtal.
Och att du är medveten om det.
Jag vet att det är svårt att tro men jag gick till kliniken nästa morgon -
mer beslutsam än någonsin att göra mitt jobb på bästa sätt.
- Är det vad jag tror det är? - Jag är rädd för det.
- Har du något emot att vi ber över det?
- Jag vet inte det... - Snälla?
Jag är inget monster, bara en kille som kör lastbil.
Vi ska vara snabba. Vi stannar på denna sida om staketet.
Okej.
Ni kanske vill vänta. Jag har en till på väg ut.
Abby. Förlåt, men en extra person behövs i bakre rummet.
Har du tid? - Javisst.
Hej, Megan sade att ni behövde hjälp?
Herre, vi överlämnar dessa hundratals barns själar, -
vars rätta namn bara Du känner till, till Ditt beskydd.
För vi vet att de är hos Dig nu och för evigt.
Vi ber om helande för de sårade mödrarna och fäderna -
och, Herre, vi ber om ett slut på abort-synden.
För i Ditt ord har Du lovat: "Om mitt folk, som är uppkallat efter mitt namn -
ödmjukar sig, ber, söker mitt ansikte och omvänder sig från sina onda -
vägar, då vill jag höra det från himlen och förlåta deras synd -
och skaffa läkedom åt deras land."
Abby Johnson är i rummet bredvid.
Här?
Hon vill hoppa av!
Tuff dag på kontoret?
Ja. Det kan man säga.
Vill du berätta om det?
Tack.
Jag såg den.
Och den rörde på sig.
Och det var som om den vred sig och kämpade för sitt liv.
Denna pyttiga, perfekta lilla bebis.
Sedan försvann den bara.
Jag ska gå dit på måndag och lämna in min avskedsansökan.
Och det är allt.
Bara så där?
Bara så där.
Jag vill aldrig vara delaktig i en abort igen.
Alla letar efter mig och undrar om jag mår bra.
Hur länge har du varit borta?
Nästan en timme.
På en lördag? Blir de inte misstänksamma av det?
De skulle aldrig gissa att jag var här. De...de skulle inte förstå.
Abby, vi kan hjälpa dig hitta ett annat arbete.
Vi har alltid sagt att vi är här för att hjälpa.
Vi kan hjälpa dig och alla på kliniken som vill lämna.
Menar du allvar? Skulle ni verkligen hjälpa mig?
Ja, såklart. Och under tiden, säg inte till någon att du har lämnat -
Planned Parenthood. Underskatta inte återverkningarna av detta.
Du måste vara försiktig. Förstår du?
Jag följer dig ut bakvägen så ingen ser dig.
Du kommer att ta dig igenom detta Följ bara ljuset i mörkret
Ett steg närmre, ena foten framför den andra
Du kommer att ta dig igenom detta Följ bara ljuset i mörkret
Du kommer att klara dig bra...
- Där är den. - Detta pussel är väldigt svårt.
Jag vet, men där är två kantbitar. De kan vara allt vi behöver.
Vi är nära nu. - Å, här är en. - Hej, älskling.
Är det den precis där?
- Du kan aldrig gissa var jag var idag. - Hmmm...Shawns kontor?
- Hur är det möjligt att du visste det? - Vet inte. Bara samtalen vi haft och -
det som hänt på sistone, jag tänkte att du kanske tar kontakt någon gång.
Det...och uttrycket i ditt ansikte.
Jag tänker göra det, Doug. Jag tänker hoppa av.
- Har du berättat för din mamma än? - Inte än.
Jag vill komma därifrån. Jag vill att det är över innan jag gör det.
Här får du.
Abby, vad är det?
Meghan, jag måste berätta något.
Du måste lova att inte säga det till någon. - Ja, nej, det ska jag inte.
Jag lämnar Planned Parenthood. Jag måste komma härifrån.
Jag kan inte vara en del av detta längre. - Går du?
Jag gick till "40 dagar för livet" den där dagen. De var så fantastiska.
De bara satt och lyssnade medan jag grät.
- Och de kommer verkligen att hjälpa dig? - Ja. De var inte alls fördömande.
De ska till och med hjälpa mig hitta ett annat arbete.
- Så...när slutar du? - Idag.
Jag vet att Cheryl blir rasande när hon upptäcker det. - Ja.
Men jag ska skriva min avskedsansökan -
och vid 17.01 sänder jag den till HR i Houston och går ut genom dörren -
som vilken annan dag som helst. - Jisses. Berättar du för Taylor med?
Såklart. Ni är mina bästa vänner. Men bara ni får veta, ingen annan.
Naturligtvis.
- Så var det med det. - Hur känns det?
Som om jag just slapp ur fängelset.
Hej. - Vi ses.
Hej mamma. Jag vill bara säga något innan du hör det av någon annan.
Är du gravid?
Nej. Nej, jag sade upp mig från Planned Parenthood idag.
Hon sade upp sig!
- Du har gjort det rätta, Abby. Jag har bett i många år att du skulle lämna.
Jag har så mycket att berätta för dig.
Abby?
Abby, det är mitt i natten. Vad gör du uppe?
Du, älskling, vad är det?
Jag har varit delaktig i över 22 000 aborter.
Så...så tung är min skuld.
Hur kan jag ens börja greppa detta?
Det kan du inte. Ingen kan det, okej.
Allt du kan göra är att säga att du är ledsen och be om förlåtelse.
Jag är ledsen. Jag är så ledsen.
De där kvinnorna kom till mig för att söka hjälp och jag ljög för dem.
Jag ljög för dem.
Jag förrådde dem.
Jag sade till dem att det bästa för dem var att döda sina barn.
Vad har jag gjort?
Du gjorde vad du trodde var rätt, älskling.
Varför skäms jag då så mycket?
Abby, se på mig.
Jag älskar dig. Och det gör Gud också.
Han förlåter dig om du ber om det. - Jag kan inte ens tro det.
Hur? Hur skulle Han kunna det?
Eftersom Han är Gud.
De två följande dagarna ägnade jag åt att fulgråta.
Dag tre gick jag direkt till Shawn och Marilisas kontor.
Jag är från Texas så jag kunde inte komma tomhänt.
- Abby? Vad gör du här? - Hjälper till, på alla sätt jag kan.
Och jag tog med munkar.
Här sitter vi och dricker kaffe med Abby Johnson.
Tycker ni detta är konstigt så föreställ er hur jag känner mig.
Abby, jag är så glad att du är här. Det borde varit så här hela tiden.
Jag erkänner, ibland, under alla timmar vid staketet -
började jag undra om vi gjorde nytta. Vi bad mest bara.
Det verkade inte göra skillnad. - Tro mig, det spelade roll.
- Vad menar du? - Shawn, jag var klinikchef -
och varje gång ni var där steg antalet klienter som uteblev.
Det är därför jag var så irriterad på dig.
Ärligt talat var det inte bara vi. Planned Parenthoods egen statistik -
visar att ber någon utanför kliniken kan så många som 75 procent utebli.
- Menar du allvar? - Jag menar allvar.
Det är som en smutsig liten hemlighet de inte vill någon ska veta.
När kvinnor ser er be beslutar de sig plötsligt för att inte dyka upp.
De går runt parkeringen och kommer aldrig in.
Ni får alltså aldrig reda på de flesta liv ni räddar.
Det är därför jag måste gå till staketet.
Abby, jag tror verkligen inte du bör göra det än.
Men det är något jag måste göra.
Hej, mitt namn är Abby Johnson, jag brukade vara chef för den här kliniken.
Jag slutade för att mitt samvete inte tillät mig stanna.
Jag vill bara prata med dig i en minut, snälla, bara en minut.
Snälla?
Jag antar det.
Det är alltid möjligt att du bara är här för ett graviditetstest, -
men jag antar att du redan har sett ditt resultat?
- Två stycken. - Och det känns som om -
hela världen rasar runt dig och du har aldrig varit så rädd och ensam.
- Ja. - Ja.
Låt mig berätta vad som händer om du går in genom den dörren.
Först gör de ett ultraljud men låter dig inte se det.
- Varför inte? - För de vill inte att du ska få se ditt barn.
- Varför gör de då ultraljudet? - För det fastställer fostrets storlek.
Och fostrets storlek, särskilt skallen, avgör hur mycket du måste betala.
- Varför berättar du detta för mig? - För jag förstår bättre än någon -
att i den byggnaden erbjuder de inga lösningar, de erbjuder bara aborter.
Går du in genom den dörren går du inte ut som samma person.
För det kan man inte. Alla låtsas att det går, men det kan man inte.
För sanningen är att du kan låta dem ta bort ditt barn -
men de kan inte ta bort minnet av ditt barn.
Och det kan inte du heller, hur mycket du än försöker.
- Jag vet inte vad jag ska göra. - Vad heter du?
Hannah.
Hannah, det blir bra, jag lovar. Och jag är där varje steg på vägen.
Jag ska göra allt jag kan för att hjälpa dig.
Om du sätter dig i den där bilen...
Okej.
Bravo. Låt mig gissa. Före detta klinikchef beskriver mekaniken -
vid styckning av foster. - Cheryl, det var inte alls så det var.
Det spelar ingen roll. Du har blivit en förrädare, Abby.
Vissa av oss är ännu lojala mot kampen och tror på att skydda -
kvinnors rätt. Och vi som gör det är en del av ett miljardföretag -
med advokater, lobbyister och anställda medieexperter.
Har du någonsin sett våra donatorers namn? Soros, Gates, Buffett.
Dem har vi. Vilka har du, Abby?
Cheryl, det du gör är fel.
Är det? Amerika vill ha abort, vilket är skälet till att vi finns -
och fortsätter finnas långt efter att du och dina nyfunna vänner är borta.
Åh, ja, jag vet allt om dem. Trodde du verkligen vi inte skulle få reda på det?
Ingen har någonsin vänt sig mot oss så här förut, Abby.
Därför ska företaget göra dig till avskräckande exempel.
Så grattis.
Du har lyckats göra en av planetens mäktigaste organisationer till fiende.
- Jag älskar den här lappen. - Mm. Vänd dig ditåt, älskling.
Minns du vad jag berättade tidigare om vad Cheryl sade?
- Det är ganska svårt att glömma. - Ja, men nu besvarar inte Megan -
mina telefonsamtal och hennes nummer har kopplats bort.
- Kan vi gå nu, tack? - Ser mamma ut att vara redo?
- Nej, och du måste hämta din nyckelpigestav på övervåningen.
- Vill du fortfarande göra detta? - Absolut. Jag tänker inte låta Cheryl -
eller Planned Parenthood förstöra Halloween för vårt barn. Eller du.
Den som skapade denna högtid förtjänar medalj.
Vi får klä ut oss, vara galna och folk ger oss godis.
Hur häftigt är inte det? - Du inser att det är Grace godis?
Ja, men hon vet att pappas medverkan är avgörande.
Hon är nybörjare men jag har årtionden av erfarenhet.
"Arrgh, min sköna!" - Okej. - Pappa, nu går vi!
Tar du det så jag kan ringa Shawn? - Visst.
- Abby? - Fick du mina sms om Cheryls hot?
- Ja. Vi blir stämda. Vi behöver advokater.
Stämda? Inser du allvaret i detta?
Ja. Och jag insåg just att du är 30 meter från mig. Abby!
Raring, gå i förväg medan jag talar med Abby. Hej då, gumman.
Är du säker på detta? - Ja, vi delgavs precis innan jag lämnade jobbet.
PP stämmer oss, och vi är förbjudna att uttala oss offentligt.
Din anländer nog på måndag. - När tänkte du berätta?
Jag tänkte låta dig uppleva bus eller godis och sedan ringa dig.
Vad ska vi göra? - Jag har redan talat med Jeff Paradowski.
Han svarade: "Jag är med, baby!" - Vänta, mannen på reklamskyltarna -
som pekar med fingret och säger: - "Få vad du förtjänar!" Ja.
Han är en gammal vän. - Okej, men du inser att advokater kostar pengar -
och att jag lämnat jobbet? - Jeff gör det inte för pengar -
utan för att bekämpa abort. Han är villig att träffa oss i morgon bitti.
Abby, det här är Jeff. Jeff, det här är Abby.
De hävdar att PP med patienter hotas av omedelbar, irreparabel skada -
på grund av konfidentiell information du har avslöjat eller tänker avslöja.
Det är nonsens. - Tja, de lyckades övertyga en domare om motsatsen.
Vår preliminära förhandling är om tio dagar.
Kärandens advokater är en stor firma i Houston.
Men jag slår vad om att vi får se även en del ansikten från Washington.
Du är en stor fisk, och hajarna känner blodlukten.
Åh, du bör också bereda dig på att Megan och Taylor kommer att vittna -
om helt andra fakta än de du beskrivit för mig.
- De var mina vänner. - Med betoning på var.
Okej, Abby, jag tänker ställa en rad frågor till dig.
Jag vill att du tar all tid du behöver... svarar ärligt -
och tänker på dem så mycket du vill. - Okej.
Har du någonsin avslöjat de läkares identitet som utförde aborter -
på anläggningen, för Shawn eller någon annan? - Nej.
Har du avlägsnat konfidentiell patientinformation från byggnaden -
i antingen fysisk eller digital form? - Nej.
Har du någonsin tagit eller avlägsnat något från byggnaden?
Bara en gammal dammsugare. Men klinikens gick sönder -
och vi hade snäv utrustningsbudget så jag tog med min hemifrån.
Men jag tänkte inte lämna den där när jag slutade.
Den och en krukväxt. Men den var en present från mamma.
Okej. Hotade du Megan eller Taylor om de inte sade upp sig från PP?
Nej. Hur då? Jag var inte ens deras chef längre.
Vilket leder till min sista och viktigaste fråga till dig.
Vad berättar du inte för mig? - Ingenting. - Är du säker?
För döljer du något kan jag garantera att det kommer fram i rätten.
Så om jag behöver veta något är det dags att berätta det nu -
medan vi ännu har tid att tänka ut hur vi ska hantera det.
För ett tag sedan tog nyfikenheten överhanden -
och jag tog fram min egen patientjournal.
Jag kunde inte motstå det. - Hur kommer det sig?
Jag behövde få se mitt barn. - Är det ett problem?
Visst, för PP om de vill bråka och försöka utmåla henne som brottsling -
för att vilja se sin egen journal? Vi får hoppas de försöker något sådant.
- Så vad är vårt försvar? - Hon är oskyldig.
- Är det allt?
Är det vårt försvar? - Japp.
Vi är så körda.
Abby, komplicera inte saken. Deras klagomåls betoning -
på "potentiell framtida skada" säger mig att de har få faktiska bevis.
Låt mig göra det enkelt för dig. De har inget fall.
Du känner inte dessa människor som jag.
PP kommer att göra allt för att förgöra någon de ser som ett hot.
Abby, det finns två ord som är mycket kraftfulla -
om man sätter ihop dem i rätten. Vet du vilka de är?
"Bevisa det."
Lita på mig. Jag tar hand om detta.
Så där stod jag, helt livrädd. Det är trots allt inte varje dag -
man tar sig an ett globalt företag från 189 länder, på varje kontinent -
utom Antarktis. Jeff såg inte ut att ha ett bekymmer i världen.
Shawn var nervös, Doug var min klippa och min mamma var...
- Shawn! ...ja, min mamma.
Tack för att du fick ut min dotter därifrån.
Wow. Här var jag rädd att Abby farit hem varje jul -
de sista 8 åren och smädat den "onde Shawn".
Det gjorde hon, men jag läste mellan raderna.
Så jag visste att jag skulle älska dig.
Tack. - Ingen orsak.
Okej, slut på kramarna. Nu spöar vi några rövhål.
Vilka resultat hoppas du på?
Jag vill se rättvisa skipas, uppenbarligen, och att folk...
Jag vill bara gå dit och berätta för dem vad som faktiskt pågår.
Det får du inte, du har förbud.
Så de stämmer oss fast vi inte gjort fel, tystar oss med ett domstolsbeslut -
för att sedan ha presskonferens så de kan säga vad de vill -
medan vi bara ska stå här och tiga. Det är inte rätt.
"Rätt" är något ätbart. Lagen är något helt annat.
- ...beklagar att vi tvingas ta detta till domstol.
Det var det sista vi ville, men vår prioritet...
Är det fel att vilja gå dit och ge henne en örfil?
Ja, Abby, det är fel. Det är mitt jobb.
- Vad är det där? - Deras försök att skrämma oss.
- Det fungerar. - Tillåt inte det.
De bara grumlar vattnet för att få det att verka djupt.
- De verkar ha tagit med hela firman. - Det gjorde vi med.
Okej, då kör vi.
Något med din advokat verkade bekant.
Sedan insåg jag att han är killen från reklamskyltarna, eller hur?
Bra för dig.
Du verkar verkligen komma att "få vad du förtjänar".
I verkliga livet fungerar ibland saker och ting inte som vi förväntar oss.
...i och för Brazos County är nu igång.
Om detta bara var en film i stället för min livshistoria -
skulle detta vara den del där en episk kamp utkämpades för min räkning, -
full av vändningar och med en oväntad seger i sista stund.
Men detta hände inte.
Mamma.
Tack och lov för det. För jag hade nog inte kunnat hantera det.
Ni vet att vi vann, va?
I slutändan tog det Jeff bara 58 minuter -
att övertyga domaren om min oskuld.
Alla Planned Parenthoods lögner och anklagelser var meningslösa.
Säg sanningen. Var du någonsin orolig?
Vadå, jag? Orolig? Jag svettades som djävulen på påskdagens morgon.
- Detta är inte över. - Visst är det det.
Hörde du inte det? Och förresten, Abby berättade för mig vad du sade.
Och ja, jag är killen från reklamskyltarna.
Så Abby fick vad hon förtjänade, och det gjorde du också.
Och det var jag som gav dig det.
Och detta hade varit slutet på min berättelse om inte...
- Hallå? - Du kan aldrig tro vad jag just fick veta.
- Kliniken stängs. - Vad pratar du om?
- Kliniken. Planned Parenthood stänger den för gott.
Shawn, är du säker? - Ja, jag fick just ett PM till mitt skrivbord.
Shawn hade rätt. Planned Parenthood i Bryan, Texas -
stängde sina dörrar för sista gången den 1 augusti 2013.
- Bröd.
För att fira beslöt vi alla att samlas vid staketet en sista gång.
Är du redo? - Skojar du? Jag har väntat på detta hela livet.
Riv den! Riv den! Riv den! Riv den! Riv den!
I min hand håller jag två rosor.
En för vart och ett av mina egna ofödda barn -
som jag beslöt att offra på bekvämlighetens altare.
Och jag vet att jag inte är den enda som gjort det misstaget.
Tusentals barn förlorades genom abort innanför dessa väggar -
inklusive ett av mina barn. Och idag minns vi dem.
Vi hedrar dem och lovar att aldrig glömma dem.
Så jag inbjuder er att tillsammans med mig placera en egen ros vid staketet -
till minne av dem, som ett bevis på att de inte är glömda.
Jag skrev ett brev till er båda.
Vad det handlar om... Orden spelar ingen roll.
För allt jag vill att ni ska veta är att jag älskar...jag älskar er så mycket.
Och förlåt mig. Förlåt att jag inte kämpade för er.
Att jag inte älskade er tillräckligt för att förhindra att detta hände.
Och jag tänker på er varje dag.
Men jag vet att jag en dag kommer att möta er båda i himlen, -
för Gud är barmhärtig.
Och Han har hört mina rop och Han har förlåtit mig.
Denna film skapades utan tillstånd från eller samarbete med, -
och är helt obunden till Planned Parenthood, -
dess tjänstemän, direktörer, anställda, filialer eller dotterbolag.
OPLANERAT
Abby Johnsons organisation "And Then There Were None" -
har hittills lyckats lotsa ut mer än 500 arbetstagare ur abortindustrin.
Abbys tidigare abortklinik är nu nationellt huvudkontor -
för "40 Days for Life", där Shawn Carney är ordförande.
Istället för "ett barn räcker" väntar Abby och Doug nu sitt åttonde barn.
Jag ser ett mästerverk, stirrar på ett konstverk
Jag lyssnar till en symfoni från ditt pyttelilla hjärtas alla slag
Förr var du ett val man gjorde men nu har du nog utvalt mig
För jag ser tio fingrar, tio tår och två ögon -
och vet att detta var ämnat så
Jag tror inte på tillfälligheter Mirakler sker inte bara av en slump
Så länge min Gud håller världen i sina händer
vet jag att inget kan kallas "oplanerat".
Det trasiga blir vackert Jag ser det framför mina ögon
Och alla dina andetag är ödet som kärleken gett liv
Jag trodde min historia var slut Men nu är framtiden allt jag ser
Istället för att undra vem du var undrar jag vem du ska bli
För jag tror inte på tillfälligheter Mirakler sker inte bara av en slump
Så länge min Gud håller världen i sina händer
vet jag att inget kan kallas "oplanerat".
Varje liv förtjänar en röst Varje barn förtjänar en chans
Du är mer än bara ett val Inget kan kallas "oplanerat"
Varje liv förtjänar en röst Varje barn förtjänar en chans
Du är mer än bara ett val för inget kan kallas "oplanerat"
Varje liv förtjänar en röst Varje barn förtjänar en chans
Du är mer än bara ett val Inget kan kallas "oplanerat"
Du tror du bara måste vara stark
Det är en kamp att bara hålla ihop sig, ihop sig
Du tror du redan har gått alltför långt
Men hoppet tar aldrig slut hoppet tar aldrig slut
Håll ut, släpp inte taget
Ta bara ett steg närmare Sätt ena foten framför den andra
Du tar dig igenom det Följ bara ljuset i mörkret
Du kommer att klara dig bra
Jag vet att ditt hjärta är tungt efter dessa nätter
Men kom ihåg att du är en kämpe, en kämpe.
Översättning: Åsa Eriksson Himlen TV7
Stöd Himlen TV7:s arbete Swish 123 677 9300