Miten erilaisia ovat homoperheiden aikuiset lapset?
Siitä aiomme puhua tässä TV7:n erikoisohjelmassa.
Tervetuloa!
Aihe on jännitteinen sekä Suomessa että ulkomailla, -
koska sukupuolineutraali avioliittolaki -
ja siihen liittyvät seikat ovat olleet pinnalla.
Minulla on kunnia pitää vieraanani Mark Regnerusta.
Vai kutsunko sinua vain Markiksi? - Sopii.
Mark toimii sosiologian apulais- professorina Texasin Austinissa -
ja vanhempana tutkijana perheiden ja kulttuurin tutkimuslaitoksella.
Hän tutkii seksuaalista käytöstä sekä perheenmuodostusta -
ja on kirjoittanut kaksi kirjaa. Kolmaskin on tulossa.
Tutkimuksesi homoperheiden aikuisista lapsista -
julkaistiin 2012 kuten myös jatkotutkimus, -
jossa vastattiin ensimmäisen tutkimuksen kritiikkiin.
Hienoa, että tulit, Mark Regnerus. Nimesi tunnetaan Suomessakin.
Myös kriitikot tuntevat nimesi. - Kyllä vain.
Kysyn aluksi, miksi aihe on niin polttava.
Aiheessa on kaksi jo sinällään rankkaa teemaa.
Tutkin heteroseksuaalista käyttäytymistä vuosia.
Siirryin sitten samaa sukupuolta olevien suhteisiin, -
mikä lisäsi heti aiheen rankkuutta ja herätti huolta.
Siihen lisättiin vielä vanhemmuus, -
joka herättää aina tunteita, -
koska kaikki haluavat olla hyviä vanhempia.
Nuo aiheet yhdessä ovat räjähdysherkkää materiaalia.
Perherakenteita on tutkittu paljon viime vuosikymmeninä.
Kyse ei ole vain tästä tutkimuksesta. - Aivan.
Perherakenteita on tutkittu paljon, ja tiedämme niistä paljon.
Mitä perherakenteilla tarkoitetaan?
Niitä on vaikeampi tutkia nykyään, -
koska perheet ovat muutoksessa.
Esimerkiksi eräässä tutkimuksessani kartoitimme, -
kenen kanssa tutkittava asui kasvuvuosiensa ajan.
Ajan kuluessa perhetyypit ovat muuttuneet mutkikkaiksi -
ja perheenjäsenet voivat vaihtua usein.
Ei ole enää yksinkertaista sanoa, -
että kasvoi yksinhuoltajaperheessä tai uusperheessä, -
koska monet kasvavat nykyään jonkun aikaa molemmissa.
Mitä tiede sanoo eri tyyppisissä perheissä kasvaneista lapsista?
Onko biologinen perhe, jossa vanhem- mat ovat naimisissa keskenään -
tieteen mukaan edelleen paras mahdollinen vaihtoehto?
Kyllä on. Kun ottaa huomioon kaikki mahdolliset muutokset, -
joita perheessä voi tapahtua, paras vaihtoehto on -
syntyä keskenään avioituneille vanhemmille -
ja kasvaa siinä lapsuutensa ajan.
Näin lapsista kasvaa tuotteliaita ja tasapainoisia aikuisia.
Kriitikot muistavat huomauttaa, että lapsista voi tulla tasapainoisia, -
vaikka vanhemmat eivät olisikaan naimisissa keskenään.
Avioliitossa olo ei estä lasten pahoinpitelyä.
Kyllä näin on. Mutta sosiologiassa puhutaan yleistyksistä -
ja keskimääräisistä kokemuksista.
Ihmisillä taas on omat, ainutlaatuiset kokemuksensa, -
jotka voivat poiketa keskiarvoista.
Minulle on turhauttavaa sosiologina puhua keskimääräisistä asioista, -
kun ihmiset sanovat kokeneensa asiat eri tavoin.
En vähättele kenenkään kokemusta, -
mutta tuhansien tapausten valossa -
paras vaihtoehto on edelleen -
avioliitossa olevat ja pysyvät äiti ja isä.
Perheissä voi tapahtua monenlaisia muutoksia.
Lapsi syntyy avoliittoon, isä lähtee, äiti ottaa uuden kumppanin.
Suhde kestää muutaman vuoden, ja sitten tapahtuu taas jotain.
Lapsen pitää tottua vaihtuviin perheenjäseniin.
Se ei ole hänelle hyväksi. - Ei ole pysyvyyttä.
Jopa kriitikkoni ovat sitä mieltä -
ettei perheenjäsenten jatkuva vaihtuminen ole hyvä asia.
Epävakauteen voi myös tottua, ja siitä on tullut normaalia.
Eli ollaan laajasti sitä mieltä, -
että epävakaat olosuhteet ovat lapsille vahingollisia -
ja että avioliiton solmineet isä ja äiti ovat yleensä -
edelleen ihanteellinen vaihtoehto.
Ihanteellisimmasta vaihtoehdosta kiistellään kyllä, -
eikä avioliitto ole enää normi, -
mutta lapsille se on keskimäärin paras ratkaisu.
Olet nyt alkanut tutkia sosiologina lapsia, -
jotka ovat kasvaneet perheissä, -
joissa vanhemmat ovat samaa sukupuolta.
Suomessa väitetään, että lapsen hyvinvoinnin kannalta -
ei ole väliä, onko hän kasvanut -
homo-vai heteroseksuaalisessa perheessä.
Onko tästä olemassa yksimielinen käsitys, ja mihin se perustuu?
Sellainen yleisesti hyväksytty käsitys on kyllä sosiologiassa, -
mutta mielestäni se on ennenaikainen ja kiistanalainen.
Omassa tutkimuksessani arvioin tuota yleistä käsitystä -
varsinkin verrattuna perheisiin, joissa vanhempien avioliitto on vakaa.
Osa yleisestä käsityksestä on peräisin tutkimuksista, -
jotka käsittelevät perheiden mullistuksia ja epävakautta.
On verrattu yksinhuoltajaperheitä, -
joista toisessa äiti on lesbo ja toisessa heteroseksuaalinen, -
ja sitä, miten lapset näissä perheissä pärjäävät.
On myös verrattu uusperheitä, -
joissa on samaa tai eri sukupuolta olevat vanhemmat.
Konsensus on tullut tutkimuksista -
joissa verrataan samankaltaisia perheen toimintahäiriöitä keskenään
Epävakaita perhemalleja. - Niin. Mutta onko niitä erilaisia?
On silti pidettävä mielessä ihanneratkaisu, -
koska haluamme tietää, mikä on lapsille parasta.
Emme pyri pelkästään saamaan selville, -
miten tuhoavia eri toimintahäiriöt ovat.
Eli osa yleisestä käsityksestä on syntynyt -
tutkimalla samankaltaisia perheen hajoamisia ja muutoksia.
Yleisesti hyväksytty käsitys on siis olemassa.
Se on mielestäni ennenaikainen -
eikä ota huomioon sitä, mikä lapsille olisi ihanteellisinta.
Perustuuko yleinen käsitys tietyntyyppisiin tutkimuksiin -
niiden laadun tai metodien suhteen?
Otetaan askel taaksepäin.
Seksuaalisesta suuntautumisesta keskustellaan USA:n mediassa -
niin paljon, että kun ihmisiltä kysytään, -
miten paljon he uskovat väestössä olevan homoseksuaaleja, -
vastaus on 20-25 prosenttia.
Todellisuudessa naisista on lesboja 1-2 prosenttia -
ja 2-4 prosenttia miehistä on homoseksuaaleja.
Joten yleinen käsitys on aivan väärä.
On siis kyse pienestä väestönosasta.
Homoseksuaaleja, joilla on lapsia, on vielä vähemmän.
Vielä vähemmän on lapsia, jotka asuvat homovanhemman luona -
tai niitä jotka asuvat hänen luonaan koko kasvukautensa ajan.
Otosten pienuus aiheuttaa tilastollisen voimaongelman.
Vastakkaista sukupuolta olevia vanhempia on paljon, -
vakaissakin suhteissa. Sellainen tilanne on melko yleinen.
Mutta vakaassa suhteessa eläviä samaa sukupuolta olevia vanhempia, -
jotka kasvattavat lapsen 18-vuotiaaksi asti, on hyvin vähän.
Sitä ryhmää on vaikea verrata muihin otoksen pienuuden vuoksi.
Jos tutkimuksessa on 44 tai 78 homovanhemman lasta, -
määrää on vaikea verrata satoihin tai tuhansiin lapsiin, -
jotka kasvoivat vakaissa heteroperheissä.
Silloin eroavuudet eivät näy otoksista.
Silloin väitetään, ettei eroavuuksia ole, -
vaikka kyseessä on monesti vain tilastollinen voimaongelma.
Eroavuudet näkyvät kyllä keskiarvoista, -
mutta otokset ovat liian pieniä.
Kun tutkitaan koko kansaa, -
homoseksuaaleja on 2-4 prosenttia. Puolet heistä on vanhempia.
Murto-osalla heistä on vakaa perhetilanne.
Eli tilasto-ongelmien vuoksi tuloksia on vaikea yleistää.
Moniin tutkimuksiin on värvätty populaatiota.
Siksi keskiarvoja on vaikea verrata muuhun väestöön.
Koko maan kattava lesboperheiden pitkittäistutkimus -
on julkaistu 26-27 vertais- arvioiduissa artikkeleissa, -
mutta mukana oli vain 78 lasta.
Näitä 78 lasta on nyt seurattu yli 20 vuoden ajan.
Heidän äitinsä värvättiin lesbojen kirjakaupoista -
ja poliittisista tilaisuuksista Bostonista, San Franciscosta -
ja Washington D.C:stä yli 20 vuotta sitten.
He ovat Amerikan lain historian vaikutusvaltaisimmat lapset.
Vertaisarvioitua tutkimustani, joka edusti koko maan väestöä, -
verrataan sitten kymmeniin pieniotoksisiin tutkimuksiin.
Eiväthän pienet otokset edusta koko maan väestöä.
USA:n väestönlaskussa ei kysytä seksuaalista suuntautumista, -
joten ne on arvattu.
Se osuus homoperheitä, joilla on lapsia, -
ei näytä lainkaan samalta, -
kuin mitä lesboperheistä tehty tutkimus antoi ymmärtää.
He ovat köyhempiä, ei valkoihoisia ja vähemmän koulutettuja.
Itse haluan tutkia koko väestön keskiarvoja sattumaotoksina.
Kaikella tieteellisellä tutkimuksella on rajoituksensa, -
mutta pienten tutkimusten tuloksia ei saisi yleistää.
Tutkimuksesi nimi oli Miten erilaisia ovat homovanhempien lapset, -
Löydöksiä uusperheiden rakenteiden tutkimuksesta.
Otoksesi ei ollut liian pieni, koska vastaajia oli tuhansia.
Tutkimuksesi oli ilmeisesti myös ensimmäinen korkeatasoinen -
tutkimus aiheesta.
Yksi tutkimuksen vaikeuksista oli siinä, -
että se haastoi ensimmäisenä yleisesti hyväksytyn käsityksen.
Haastattelimme lyhyesti yli 15000 yhdysvaltalaista, -
iältään 18-39 -vuotiaita satunnaisotoksena.
Kysyimme heiltä, kenen kanssa he elivät kasvuvuosinaan.
15 000 on paljon enemmän kuin 78. - Kyllä vain.
Heistä 248 kertoi, että heidän kasvuvuosiensa aikana -
isällä tai äidillä oli ollut suhde samaa sukupuolta olevaan henkilöön.
Ihmiset olettavat, -
että näillä lapsilla oli alusta asti kaksi isää tai äitiä.
Sinua syytettiin epävakaiden yksilöiden valitsemisesta.
Niin en toiminut. Kyllä analyysia ja dataa saa kritisoida.
Kokosin vahvan joukon tutkijoita laatimaan tutkimusta.
Tutkimme 18-39 -vuotiaita ja puhuimme heidän menneisyydestään.
Pyysimme heitä kertomaan -
vanhempiensa suhteista samaa sukupuolta olevien kanssa -
heidän kasvuvuosiensa aikana.
Yleisintä silti oli, että lapsi oli syntynyt heterovanhemmille, -
vanhemmat olivat eronneet ja toinen vanhemmista, -
yleensä äiti solmi suhteen samaa sukupuolta olevaan.
Nämä suhteet eivät tavallisesti kestäneet kovin kauan.
Kriitikot ihmettelevät, -
miksi tutkimuksessani oli niin vähän ihmisiä, -
jotka olivat kasvaneet vakaassa homoperheessä.
En koskaan väittänytkään, -
että tutkimuksessani olisi ollut paljon vakaita perheitä.
Tutkimukseni kuvaa todellisuutta, sitä, mitä oikeasti tapahtuu.
Todellisuutta sellaisenaan.
Tämä tieteenala on niin idealistista, -
että kriitikot kritisoivat yhteis- kunnallista todellisuutta -
tai tutkimukseni käyttötapaa enemmän kuin tutkimusta itseään.
Kriitikot halusivat löytää satoja -
vakaassa suhteessa eläviä homovanhempia, -
mutta koko maan väestöä koskevasta otoksesta heitä ei juuri löydy.
Myöhemmin on tehty omaa tutkimustani parempia tutkimuksia -
sadoistatuhansista ihmisistä.
Siellä on jo löydetty joitakin satoja vakaita tapauksia.
Mitä olivat tutkimuksenne tärkeimmät löydökset?
Tutkitte näissä lapsissa 40 eri asiaa.
Emme tutkineet vain tunneasioita tai koulumenestystä.
Kysyimme 40 eri asiaa heidän kasvuvuosistaan -
sekä heidän nykytilanteestaan.
Siinä otoksessa, jossa äidillä oli ollut lesbosuhde, -
24-25 asiaa oli tilastollisesti merkittävästi erilaista -
kuin lapsilla, jotka elivät avioliitossa olevien heterovanhempien kanssa.
Kaikki nämä eroavuudet osoittivat kielteiseen suuntaan.
Kriitikot kysyvät: "Mistä tiedät, että homovanhempi hänet kasvatti?"
Kirjoitin kriitikoille vastauksen tutkimukseni jälkeen.
Eikä suurin osa heistä ole sitä lukenut. - Ei olekaan.
Monet lapsista eivät asuneet pitkään äidin ja tämän naisystävän kanssa.
Joskus kumppani ei asunut perheessä, -
varsinkaan isän miesystävä.
20-30 vuotta sitten oli vain vähän perheitä, joissa oli kaksi isää.
Minulle sanotaan, ettei minun pitäisi verrata näitä lapsia -
vakaiden heteroperheiden lapsiin.
Minusta meidän pitäisi verrata aina tunnetuimpaan -
tasapainoisimpaan vaihtoehtoon lapsen kohdalla.
25 tulosta 40:stä oli tilastol- lisesti merkittävästi erilaista -
äidin ollessa lesbosuhteessa ja 18-19 isän ollessa homosuhteessa.
Lapset eivät kovin usein asuneet isänsä kanssa.
Mietitään nyt, mitä kasvattaminen tarkoittaa -
varsinkin nykyään, kun perheet ovat muutoksessa.
Yhteishuoltajuudessa lapset tapaavat molempia vanhempia.
Tutkimus ei ole tässä noussut kovin korkealle tasolle.
Siksikin tämä yleisesti hyväksytty käsitys on naurettava.
Se, mikä voidaan tietää, on melko rajallista, -
varsinkin pienistä ihmisryhmistä, ja kun ryhmä edelleen pienenee.
Halutaan tietää yhä enemmän yhä harvemmista.
Kertoisitko, mitä tutkimuksessasi saatiin selville. - Toki.
Homoperheiden lapset olivat aikuisina todennäköisemmin työttömiä -
kuin vakaissa, isän ja äidin perheissä, kasvaneilla.
He olivat todennäköisemmin köyhiä sekä kävivät terapiassa.
He todennäköisemmin myös identi- fioivat itsensä homoseksuaaleiksi.
Se on ollut julkinen salaisuus jo kauan.
Osittain kyse on sosiaalisaatio vaikutuksesta, mallioppimisesta.
Osa 25 tuloksesta koski tunteita lapsuuden perhettä kohtaan -
tai koettua turvallisuuden tunnetta lapsuuden perheessä.
Homoperheiden lapset eivät toden- näköisesti menneet naimisiin -
vaan asuivat avosuhteissa.
Tarkoittavatko tutkimuksesi tulokset maallikkotermein sitä, -
etteivät lapset kehity yhtä hyvin homo- kuin heteroperheissä?
Jotkut yksilöt ovat kehittyneet aivan hyvin.
Kuten eroperheissäkin tapahtuu.
Monet selviytyvät hyvin heikoista lähtökohdista huolimatta.
Sitä sanotaan sitkeydeksi.
Mutta jos katsotaan asioita kokonaisuudessaan, -
homoperheiden lapsilla on heikommat mahdollisuudet -
kehittyä psykososiaalisesti, emotionaalisesti, -
taloudellisesti tai koulutuksellisesti -
kuin vakaassa avioliitossa elävien heterovanhempien lapsilla.
Vakaita avioliittoja kannattaisi siis edistää -
muiden perhemuotojen sijaan. - Ehdottomasti.
Hallitukset alkavat suhtautua näihin asioihin neutraalisti.
Ne lähettävät signaalin, ettei perhemuodolla ole väliä.
Silti presidentti Obamakin sanoi, että poissaolevat isät ovat ongelma.
Isä on mukana perheessä, jos hän on vakaasti naimisissa äidin kanssa.
Hallitusten neutraalius käy kalliiksi.
Olemme tienneet jo vuosikymmeniä, -
että tämä tässä on vakain ja edullisin perhemuoto.
Edullisin hallitusten myöntämiä tukia ajatellen.
Yksinhuoltajat, varsinkin äidit, tarvitsevat paljon tukea.
Silti he tekevät parhaansa ja pyrkivät olemaan hyviä vanhempia.
Tässä ei ole kyse lahjoista eikä vanhemmuuden laadusta -
vaan perherakenteiden eroista ja lasten pärjäämisestä.
Emme tiedä, mitä perheiden sisällä tapahtuu.
Sitäkin on tutkittu, -
ja esim. riitely on melko normaalia monenlaisissa eri perheissä.
Me haluamme tietää, miten lapset ovat pärjänneet.
Aikamme on valitettavasti lopuillaan.
Tutkimuksesi oli ensimmäinen useista muista koko väestöä -
kartoittavista, satunnaisotoksia käyttävistä tutkimuksista.
Mitä noissa laajoissa tutkimuksissa on saatu selville?
Jotkut näistä tutkimuksista teki sosio- logi Paul Sullins Washington D.C:ssä.
Tutkimuksissa käytettiin kansallista terveyskyselyä, -
joten homoperheistä oli enemmän materiaalia kuin minulla.
Se oli hyvä, koska minusta tieteen pitää mennä eteenpäin.
Hän ei tutkinut yhtä montaa asiaa kuin minä, -
mutta hänenkin tutkimuksessaan ihanteellinen vaihtoehto oli selvä.
Myös muunlaisten perhemuotojen epävakaus kävi ilmeiseksi.
Olen varma siitä, että jokainen kansallisesti edustavaa aiheistoa -
tutkiva sosiologi tuntee faktat. Kyse on vain siitä, miten ne esitetään kansalle.
Puhuin omassa tutkimuksessani perheiden epävakaudesta.
Muut ovat sanoneet aineistostani, -
että jos perheenjäsenten vaihtelua kontrolloidaan, -
seuraukset muuttuvat eikä eroavuuksia näy.
Mutta kyseessä onkin epäsuora seuraus.
Useiden tutkimusten mukaan -
homoperheet ovat taipuvaisempia hajoamaan kuin heteroperheet.
Tiedämme, ettei epävakaus ole lapsille hyväksi.
Mitä tapahtuu, -
jos 95 prosenttia homosuhteissa eläneiden vanhempien perheistä -
ilmentää jonkin asteista epävakaisuutta?
Sitten muutama tutkittu lapsi menestyykin hyvin elämässään.
Olen myöntänyt tämän usein, eikä asiassa ole mitään salattavaa.
Mutta jos epävakaus johtuu suhteen rakenteesta, -
eikö asialla ole väliä tai eikö asiasta saa puhua?
On sanottu, että ongelma katoaa -
samaa sukupuolta olevien avioliittojen myötä. Mutta katoaako ongelma?
Tutkijat ovat puhuneet jo jonkin aikaa siitä, -
että epävakaus voi olla seurausta nykypäivän suhdemuodoista.
Olemme panostaneet vähemmän -
lapsiin, vakauteen ja avioliittoon, joten miksi pitäisi hämmästyä?
On ollut hienoa jutella kanssasi -
ja kuulla tutkimuksista sinulta suoraan.
Sinusta voi lukea paljon, mutta oli upeaa kuunnella sinua.
Tutkimuksesi löytyvät internetistä.
On olemassa sivusto nimeltä Family Structures Studies, -
jossa asiat on esitetty kivasti.
Mikä on seuraava projektisi? - Sen aihe on toisentyyppinen.
Kirjoitan kirjaa, jossa arvioidaan teknologian vaikutusta -
seksuaalisuhteiden malleihin.
Kiitos paljon, professori Regnerus.
Suomennos: Annamari Kortelainen