Olen suuren perheen kolmas lapsi.
Minulla on kaksi vanhempaa ja kolme nuorempaa sisarusta.
Onni on ollut kasvaa uskovassa perheessä.
Vanhempani ja isovanhempani ovat palvelleet Jumalaa.
En ole koskaan ollut kaukana Jumalasta.
PARANTUMISEN TIE
Isäni on pastori, siksi muutimme paljon.
Lapsena asuimme Itä-Virumaalla.
Siellä opin viron lisäksi puhumaan myös venäjää.
Sieltä muutimme Haapsaluun Länsi-Viroon.
Murrosikäisenä olin siitä tosi surullinen.
Päätin, etten anna vanhemmilleni anteeksi,
että he toivat minut kotikaupungistani Länsi-Viroon meren rannalle.
Suurin syy oli ystävistä luopuminen. Uudessa paikassa kaipasin ystäviäni.
Olen jäänyt tänne.
Nautin merestä ja tuulesta, joka ei koskaan vaikene.
Palvelen pienessä kyläseurakunnassa lahjoilla,
jotka olen Jumalalta saanut.
Olen välillä kokenut omakseni lauseen:
Jolle on paljon annettu, siltä paljon vaaditaan.
Joskus on tuntunut, että olisi helpompi, kun olisi saanut vähemmän.
Silti elämässäni on toteutunut jae:
Joka muita virvoittaa, se itse kostuu.
Siksi olen aina voittajien puolella.
Vanhemmat ovat kasvattaneet meidät kuusi sillä viisaudella,
jonka he ovat Jumalalta saaneet.
Jaan sitä viisautta jälleen seuraavalle sukupolvelle.
Yhdessä laulussa sanotaan: Ei ole uskovan tie tasainen ja suora
vaan siinä on mutkia, mäkiä ja ojia.
Olen elämässäni kohdannut niin mäkiä kuin ojiakin.
Tänään haluan puhua yhdestä sellaisesta lähemmin.
Olin 21 vuotias, kun kesällä ilmeni iho-ongelmia.
Kävin lääkärissä. Sain salvoja.
Silti tilanne meni pahemmaksi.
En tiennyt, mtä se oli. Kasvot olivat sitä täynnä.
Se levisi rintaan ja käsiin.
Puolen vuoden päästä sain diagnoosin.
Diagnoosiksi oli systeeminen lupus erythematosus.
Sana oli minulle täysin vieras. Mitä se minulle aiheuttaa?
Millainen lääkitys on? Milloin paranen?
Vähitellen sain lisätietoa lääkäreiltä ja kirjallisuudesta.
Se oli koko elimistöä koskeva parantumaton autoimmuunisairaus.
Edessä oli parempia tai huonopia aikoja sairauden kanssa.
En tiennyt, kuinka agressiivinen se olisi. Piti sen kanssa alkaa elää.
Alussa se oli tosi agressiivinen. Se levisi ympäri kehon.
Minulla oli usein munuais- tulehduksia.
Lääkärit seurasivat vointiani.
Samaan aikaan aloin odottaa ensimmäistä lastani.
Osasta lääkityksestä piti luopua. Jatkettiin hormonilääkityksellä.
Ensimmäisinä kuukausina minulla oli joka päivä 40 asteen kuume.
28.8. oli ensimmäinen kuumepäivä ja 20.11. oli ensimmäinen kuumeeton päivä.
Se oli rankka aika. Itkin paljon. En tiennyt, kuinka käy.
Aika kului ja Jumala antoi minulle terveen tyttären.
Minun terveydentilani huononi. Leukosyyttien arvo oli vähän yli 1.
Tulehdusvaara oli suuri. Minun piti olla erillään ihmisistä.
Koko ajan huusin Jumalan puoleen.
Muistan lupauksen, jonka annoin Jumalalle.
Jumala, kun parannat minut ja näen peilistä, että olen terve.
Silloin kutsun kaikki ei-uskovat ystävät ja tuttavat ylistysjuhlaan.
Mutta sitä Jumala ei odottanut minulta.
Etsin Raamatusta, mitä minun pitäisi tehdä.
Kutsu pastorit ja he voidelkoon öljyllä. Rukous parantaa syntisen.
Valitsin sydäntä lähellä olevat pastorit.
He rukoilivat. Pidin silmät kiinni rukouksen ajan.
Toivoin, että juuri nyt Jumala parantaa minut.
Pyysin Jumalalta ihmettä joka päivä. Aloitin niin jokaisen päivän.
Ihme oli se, että aloin odottaa toista lasta.
En halunnut sitä enkä ollut sitä suunnitellut. Se oli ihme.
Raskauden alussa tutkimukset näyttivät, että vauva on sairas.
Olin itse huonossa kunnossa.
Lääkäri ei uskonut, että selviän raskaudesta.
Hän ehdotti aborttia.
Tehtiin lisätutkimuksia. Tulokset kertoivat, että lapsella on Down
ja lisäksi muita kehityshäiriöitä.
Eräänä sunnuntaina veljeni oli myös seurakunnassamme.
Perheemme oli yhdessä. Päätimme mennä alasaliin rukoilemaan.
He tiesivät, minkä edessä olin.
Yhtäkkiä isä rukoili: Jumala haluan tutustua lapseen,
joka Erikan sisällä kasvaa. Olisiko, se mahdollista?
Se rukous tuntui silloin vähän hölmöltä.
Seuraavana päivänä menin lääkäriin.
Lääkäri halusi tehdä vielä ultraäänitutkimuksen.
Se oli elämäni pisin ultraäänitutkimus.
Lopuksi lääkäri sanoi: En tiedä, mitä on tapahtunut.
En löydä tästä lapsesta mitään vikaa. Sisälläsi kasvaa terve poikalapsi.
Tänään minulla on 12 vuotias terve poika, joka on
urheilullinen, aktiivinen ja viisas. Koulu sujuu hyvin.
Kiitän Jumalaa hänestä.
Sisko pistäytyi ehdottamassa, että illalla ylistäisimme ja rukoilisimme yhdessä.
Sanoin hänelle, etten enää pyydä Jumalaa parantamaan.
Sisko ei ymmärtyt, miksi en pyydä.
Selitin, että olin huutanut Jumalan puoleen niin paljon.
Hän jo tiesi kaiken.
Meille tuli riita. Sisko sanoi, että hän pyytää edelleen.
Lopuksi tuli riita vielä äidinkin kanssa. Illan kokoontuminen jäi väliin.
Illalla menin yksin kirkkoon ja lankesin polvilleni.
Sanoin: Jumala sinä voitit. Jos haluat, ota minut luoksesi.
Jos et, niin anna minulle elämäni takaisin.
Niissä ajatuksissa kävin nukkumaan.
Aamulla herätessä menin peilin ääreen.
Näkö oli rankan lääkityksen tähden huonontunut.
Menin lähemmäs nähdäkseni, mitä mustaa näin kasvoissani.
Pelästyin. Ajattelin, ehkä sairaus aiheuttaa vielä leprankin
ja mätänen elävältä. Iho oli hauras. Hiukset olivat lähteneet.
Munuaiset olivat epämuodostuneet ja sydän laajentunut.
Olin saanut astmakohttauksia. Vieläkö tuli jotain?
Menin lähemmäksi peiliä.
Näin, että yön aikana oli kasvanut ohimoille mustat hiukset.
Kun näin ne hiuslaikut, ymmärsin, että Jumala aloitti työn.
Siitä alkoi parantumisen prosessi. Minun keho ja mieli alkoi parantua.
Se ei tapahtunut kertarysäyksellä.
Luvattua ylistysjuhlaa en päässyt pitämään.
Alkoi hiljalleen tapahtua. Jumala näytti, että pitää huolta minusta.
Sairauteni tähden en saanut ottaa aurinkoa.
Rakastan aurinkoa ja halusin siitä nauttia.
Jumala on antanut minulle sen ilon takaisin.
Noin vuosi sen aamun jälkeen isä kehotti jumalanpalveluksessa
kiittämään Jumalaa siitä, että Erika on terve.
En ollut itselleni sanonut, että olen terve.
Ymmärsin, että voin paremmin. En tarvinnut enää lääkkeitä.
Olin parin viikon välein vähentänyt hormonilääkitystä ja
myös peruslääkitystä. Puolen vuoden päästä en ottanut mitään lääkettä.
Koin sydämessäni, et minun tulee käydä vuoden ajan plasmafereesissä.
Reumatologi ymmärsi minua. Tunsin, että se on minulle hyväksi.
Kun kaikki seurakuntalaiset kiittivät parantumisestani isän kehotuksesta,
koin, että minun tulee siitä kertoa myös lääkärilleni.
Sanoin reumatologilleni, että olen nyt terve.
Hän sanoi, että sairaudesta ei parane. On parempia ja huonompia aikoja.
Olin pyytänyt ihmettä, mutta nyt en pystynyt sitä todistamaan.
Lääkäri sanoi, että tehdään kaikki analyysit ja katsotaan,
mitä on tapahtunut. Immunoloogia analyysin vastaus oli positiivinen.
Myös muiden kokeiden tulosten mukaan tilani oli todella huono.
Hemoglobiini oli n. 60. Leukosyyttien taso oli alle 2.
Tulosten mukaan oloni ei voisi olla niin hyvä.
Silloin ymmärsin, että se oli ihme.
Tarvitsin kokemuksen ihmeestä.
Voin kiittää Jumalaa huolimatta ulkoisista tekijöistä.
Jumala on minua kantanut. Keho on terve.
Kasvan Jumalan armossa.
Elämässä on edelleen mutkia ja ojia.
Välillä koen, kuinka saatana käy ympäri ja etsii, kenet voisi niellä.
Tiedän, että minua kantavat iso- vanhempien ja vanhempien rukoukset.
Tiedän, että Jumalani on armollinen ja ihmeellinen.
Kun ostamme auton, teemme sille vakuutuksen.
Jos autolle tapahtuu jotain, käännymme vakuutusyhtiön puoleen.
Monesti minulle on sanottu, miksi Jumala salli sinulle käydä niin.
Olen miettinyt, mistä firmasta on vakuutuksesi.
Kun teen yhden kanssa sopimuksen, en voi mennä toiseen firmaan
ja pyytää heitä korvaamaan.
Tein sopimuksen Jeesuksen kanssa. Olen antanut koko elämäni Hänelle.
Silloin voin kääntyä Hänen puoleen.
Jeesus olen antanut elämäni sinulle.
Kun on hyvin tai huonosti, luotan sinuun.
Auta minua kokemaan rakkauttasi ja hyvyyttäsi.
Minusta se on paras henkivakuutus.
Se kantaa läpi kuoleman iankaikkiseen elämään.
Valitkaa oikea henkivakuutus.
Suomennos: Päivi Pitko