Aikojen alusta, luomishetkestä asti -
on riehunut taistelu ihmiskunnan kiintymyksistä.
Jokaisen miehen ja naisen sydämessä käydään taistelua -
jumalallisen hyvän ja rappeuttavan pahan välillä.
Vaikka ihminen on luotu Jumalan kuvaksi, -
paholainen on saanut ihmisen hylkää- mään alkuperäisen tarkoituksen, -
valitsemaan oman tien ja palvomaan luotua Luojan sijaan.
Jumala kuitenkin lähetti armossaan Poikansa Jeesuksen -
pelastamaan ihmiset synneistä sekä puhdistamaan ja parantamaan heidät.
Jumala kutsuu heitä takaisin heidän todelliseen tarkoitukseensa.
Hän antaa Henkensä heihin ja antaa heille voiman voittaa vihollinen.
TÄLLAISIA JOTKUT TEISTÄ OLIVAT ENNEN
Kaikkialla maailmassa kaikissa ihmisryhmissä -
eräs taistelu on noussut keskeiseen asemaan 2000-luvulla.
Se viiltää Jumalan kuvaksi luodun ihmisen sydämeen.
Uskotko, että homoksi synnytään? - Uskon. - En usko.
En tiedä. - Uskon niin. - Minäkin.
Uskon, että se on valinta.
Jotkut syntyvät. Tietyt tapahtumat taas muovaavat joistakuista tietynlaisia.
Uskon niin. Äitini on homo. - Geenit.
Synnyitkö homoksi? - Synnyin. Olen aina ollut.
Ei sellaista valita. - En tiedä. Se on paras vastaus.
Se on opittua.
On nähnyt vanhempien tai muiden tekevän sitä. Alkaa itsekin.
Paha henki on mennyt heihin syntymässä.
He syntyivät sellaisiksi.
Homoksi syntymisestä ei ole todisteita.
Lesbotoimittaja Camille Paglia sanoi: -
"Homoksi ei synnytä. Ajatus on naurettava."
Miten heistä sitten tuli homoja?
1990-luvulla media väitti, että on löydetty homogeeni.
Homogeeniä ei ole ikinä löydetty.
Homoseksuaalisista haluista kasve- taan ulos, ja niitä saattaa kehittyä.
Etenkin lesboissa on paljon niitä, jotka siirtyvät suuntaan ja toiseen.
Homojen aivojen väitettiin olevan erilaisia kuin heterojen aivot.
Aivotutkimukset eivät kerro syytä, sillä aivot muuttuvat kokemusten myötä.
Homoseksuaalinen viehtymys on monissa tapauksissa juurtunut syvään.
He muistavat olleensa erilaisia niin pitkälle kuin muisti ulottuu.
Heistä tuntuu, että he ovat syntyneet homoiksi.
Amerikan psykologiliitto myönsi v. 2008, -
ettei homoseksuaalisuudelle ole ikinä löydetty biologista syytä.
Lähes kaikkien tapaamieni taustalla -
oli hyväksikäyttöä tai painostavaa autoritaarisuutta.
Perheessä tai taustassa oli järjestelmällisesti jotakin vinossa.
Tutkijoiden mukaan jotkut voivat muuttaa seksuaalista suuntautumista.
Muutosaste on erilainen eri ihmisillä.
Kaikki eivät pääse irti pysyvästi kaikista viehtymyksistään.
Kuten muissakin kysymyksissä, -
mieliteot saattavat vähentyä, -
mutta ihmisen täytyy oppia käsittelemään ja hillitsemään niitä.
Valtaosassa tapauksia syy voidaan tunnistaa helposti.
"Lastenvahti, veli tai serkku hyväksikäytti minua."
Tai: "Näin pornofilmin."
Heillä on muita enemmän masennusta, itsemurhia, -
päihteiden käyttöä ja muita ongelmia.
Homoutta edistävissä kulttuureissa, kuten Tanskassa ja Suomessa, -
on samat itsemurha- ja masennusasteet.
Ihmiset menevät terapiaan itsetuhoi- sina. Terapia ei tee heistä sellaisia.
Osoita yksikin homoseksuaali, -
joka ei tunne anteeksiantematto- muutta jotakuta kohtaan. Mahdotonta.
Jos häntä ei auta antamaan anteeksi sydämestään, hän ei tule autetuksi.
Se on este hänen ja Jumalan välillä.
Ovatko homot yhtä onnellisia ja terveitä kuin muutkin?
Ovat, elleivät onnellisempiakin.
Fyysisesti ehkä. Hengellisesti he ovat paholaisen vankeja.
Ovathan he ihmisiä. - He tietävät, keitä he ovat.
Hän voi olla onnellinen.
Ei välttämättä ole sukupuolitautia tai "homouteen liittyvää tautia".
Suhteet voivat olla yhtä vakaat kuin heteroillakin.
Se ei itsessään todista mitään.
Jos he ovat sinut sen kanssa, he ovat onnellisia.
Homomiesten seksissä on enemmän terveysriskejä kuin heteroseksissä.
Se ei ole onnellisuuskysymys. - Hauskempia ja onnellisempia.
Jeesus ei tullut antamaan onnellisempaa elämää -
eikä tekemään minusta isompaa ja parempaa minua.
Hän tuli pelastamaan synneistä.
Mitä Raamattu sanoo homoudesta? - En tiedä Raamatusta mitään.
Heterous on koko Raamatun oletus.
1. Moos. 1:ssä Jumala loi meidät kuvakseen, mieheksi ja naiseksi.
1. Moos. 2:ssa Eeva, sopiva kumppani Aadamille, luotiin Aadamista.
Kaksi tulee yhdeksi täydentävästi. Vain mies ja nainen voivat lisääntyä.
Katso Sodomaa ja Gomorraa. Jumala vihasi sitä.
1. Moos 19. Sodoma ja Gomorra. Hes. 16. Siellä tapahtui kauheuksia.
Omahyväisyys, ylpeys ja itsekkyys saivat heidät -
antamaan periksi synneille, etenkin seksuaalisille synneille.
Heidän syntisyytensä tuli esiin hillit- tömänä homouden harjoittamisena.
Se on väärin. Syntiä.
UT:ssa Jeesus vahvistaa Kirjoitusten moraalistandardit, -
että kaikki miehen ja naisen avioliiton ulkopuolinen seksi on syntiä.
Se on kauhistus Jumalalle.
Room. 1 kuvaa kokonaista ihmis- kuntaa, joka kääntyy pois Jumalasta.
Ihmiskunta antautuu epäjumalan- palvelukselle, jolloin Jumala sanoo: -
"Jätän teidät himojenne, halujenne ja oman tahtonne varaan."
Tulee seksuaalista moraalittomuutta: -
naiset alkavat harrastaa seksiä naisten ja miehet miesten kanssa.
Mies ja nainen on suunniteltu -
keskinäistä seksuaaliyhteyttä varten.
Se on selvää anatomisesti ja fysiologisesti.
Kun mies harrastaa seksiä miehen tai nainen naisen kanssa, -
tukahdutetaan selvästikin totuus siitä, millaisiksi meidät on luotu.
Se on vastoin luomisjärjestystä.
On olemassa pelastavia elementtejä.
Jos he näkevät hallitsevat ja häpeälliset vaikutukset, -
jotka aiheutuvat siitä, että heidät on jätetty näiden mielihalujen varaan, -
he saattavat tulla järkiinsä ja kääntyä niistä pois.
On myös mahdollista, että he jatkavat syntiensä kasaamista.
Se johtaa lopulta hirveään tuomioon.
En ole ikinä lukenut Raamattua.
Homous tuomitaan. Paavali sanoo, etteivät sellaiset peri Valtakuntaa.
Älkää tuomitko, ettei teitä tuomita.
Mikä minä olen tuomitsemaan? Kaikki tekevät syntiä.
Kyse on siitä, mitä Jumala sanoo homoudesta.
En pidä sitä syntinä.
Raamatusta on hiljattain alettu löytää uusia merkityksiä.
Se on huolestuttavaa, sillä Jumalan Sana ei ole muuttunut.
Hänen mittapuunsa eivät ole muuttuneet.
Hän on Tuomari, en minä.
Raamattu sanoo, että se on kauhistus -
ja huono haju Jumalan sieraimissa.
Kieltäessään Matt. 7:ssä ja Luuk. 6:ssa tuomitsemisen -
Jeesus tarkoittaa, ettei pidä tuomita pintapuolisesti eikä tekopyhästi.
3. Moos. 18:ssa kielletään selvästi homoseksuaalisuuden harjoittaminen.
Miehen ei saa maata miehen kanssa niin kuin hän makaa naisen kanssa.
Se on osa yleisiä moraalisia kieltoja. Väärin kaikkialla kaikkina aikoina.
3. Moos. 18:20:ssä luetellut seksuaalisynnit -
mainitaan myös Uudessa testamentissa.
Mainitaan aviorikos, sodomia, insesti ja yhdyntä saman sukupuolen kanssa.
Säädökset ovat siis yhä voimassa.
Paavali kirjoittaa 1. Kor. 6:9―11:ssä: -
"Älkää eksykö."
Näin elävät eivät peri Jumalan valtakuntaa.
Vaikka Raamattu tuomitsee sen, on armon aika ja Jumala on armollinen.
Jumalan armo ymmärretään väärin hirvittävällä tavalla: "Olen pelastunut.
Voin elää miten tahansa, koska Jumalan armo katselee muualle.
Hän ymmärtää syntini ja heikkouteni. Hän ymmärtää, että synnyin homoksi -
ja että ainoa täyttymykseni löytyy homosuhteesta. Vaikka se on väärin, -
olen armon alla, en lain alla."
Se on hirvittävä harhakäsitys.
Juudas puhuu kirjeessään vääristä opettajista, -
jotka kääntävät, vääristelevät ja muuttavat Jumalan armon -
luvaksi harjoittaa seksuaalista irstautta.
Paavali kirjoittaa Tiit. 2:ssa, että Jumalan armo on ilmestynyt -
pelastukseksi kaikille ihmisille, että hylkäisimme jumalattomuuden -
ja eläisimme pyhästi, kurinalaisesti ja oikeamielisesti.
Hän kutsuu kauhistukseksi monia asioita, ei vain homoutta.
Jos rikkoo yhtä kohtaa, rikkoo koko lakia.
Paavali sanoo Room. 6:ssa, ettemme ole lain alla, vaan armon alla.
Hän tarkoittaa, että laki oli ulkopuo- lellamme mutta se ei auttanut meitä.
Nyt armon avulla me voitamme. Armo on meille Jumalan voima ja apu.
Nyt Jumalan armo tulee sisälleni ja muuttaa minut, -
ja alan luonnostani palvella ja miellyttää Jumalaa.
Vain ne, joita Jumalan Henki kuljettaa, ovat Jumalan lapsia.
Paavali sanoo niin Room. 8:14:ssä.
Gal. 5:ssä hän sanoo, että vain ne, jotka ovat Hengen kuljetettavina, -
eivät ole lain alla. Sitä tarkoittaa "olla Kristuksessa".
Jos rukouksista huolimatta ei ole päässyt irti mielihaluistaan, -
täytyy sanoa: "Raamatun mukaan tämä on väärin.
Erottaudun Jumalalle. Armollasi ja avullasi en seuraa mielihalujani.
En fantisoi näistä asioista. En katso homopornoa. En ryhdy suhteeseen.
Anna minun löytää eheys Sinussa."
Paavalin mukaan ei ole kadotustuo- miota niille, jotka ovat Jeesuksessa.
Hän tarkoittaa sitä, mitä hän esittää seuraavissa 13 jakeessa.
Ne, jotka ovat Kristuksessa, ovat niitä, -
jotka elävät heissä toimivan Kristuksen Hengen mukaisesti.
Se on Jeesuksen sanoma ja Paavalin mukaan evankeliumin sanoma.
Teemme hyvin, jos otamme siitä vaarin.
"Vai ettekö tiedä, etteivät väärät saa periä Jumalan valtakuntaa?
Älkää eksykö. Eivät huorintekijät, ei epäjumalanpalvelijat, ei avionrikkojat,
ei hekumoitsijat eikä miehimykset, eivät varkaat, ei ahneet, ei juomarit, -
ei pilkkaajat eivätkä anastajat saa periä Jumalan valtakuntaa.
Ja tuommoisia te olitte, jotkut teistä;
mutta te olette vastaanottaneet peson, te olette pyhitetyt, te olette -
vanhurskautetut meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen nimessä -
ja meidän Jumalamme Hengessä."
Tiedätkö jaetta, jossa sanottaisiin, että Jumala voi muuttaa homon? - En.
Ihminen ei pysty siihen, mutta Jumalalle kaikki on mahdollista.
Paavali kirjoittaa 2. Kor. 5:ssä, että jos joku on Jeesuksessa, -
hän on uusi luomus. Vanha on kadonnut, uusi on sijaan tullut.
Tarvitaan Jumalaa. Hän antaa katumuksen, -
joka johtaa totuuden tuntoon, kun on selvinnyt perkeleen pauloista.
Eivät he ole sekaisin. He vain pitävät siitä, eikä siinä mitään.
Väärää siinä on se, -
ettei se täytä 1. Moos. 2:24:n mallia seksuaalisuudesta: -
mies makaa naisen kanssa ja vain mies ja nainen tulevat yhdeksi lihaksi.
Ei sanota: "Näin jotkut teistä tekivät", -
vaan: "Tällaisia jotkut teistä olivat ennen." Ette enää ole sellaisia.
Olette muuttuneet. Teidät on pyhitetty, asetettu Jumalan eteen pyhinä, pesty.
Paavali ei väitä, että sillä hetkellä, kun korinttolaisista tuli uskovia, -
kaikki mielihalut ja halu tehdä vastoin Jumalan kieltoa olisivat kadonneet. Ei.
Hän sanoo, että heidän elämänsä on muuttunut, -
koska nyt heissä asuva Kristuksen Henki vaikuttaa heissä hillitsevästi.
Eikö Raamatussa sanota, että haureuden harjoittajat pitää tappaa?
Evankeliumeissa Jeesus monta kertaa lähestyi seksisynneissä eläviä, -
kuten syntistä naista, Luuk. 7, ja samarialaista naista kaivolla, Joh. 4, -
ja muita.
Hän lähestyi heitä samalla tavalla kuin veronkerääjääkin.
Hänen lähestymisensä ei tarkoittanut, ettei synnillä ole merkitystä.
Päinvastoin.
Hän sanoi, että he saattavat jäädä sen takia Valtakunnan ulkopuolelle.
Siksi Hän vietti aikaa heidän kanssaan.
Sitä alleviivataan Joh. 8:n tunnetussa kertomuksessa -
aviorikoksesta kiinni jääneestä naisesta.
Jeesus kielsi kivittämästä naista.
Jos hänet kivitettäisiin, riistettäisiin mahdollisuus tehdä parannus.
On olemassa jotakin kuolemantuomiotakin vakavampaa: -
jääminen Jumalan valtakunnan ulkopuolelle ainiaaksi.
Vaikka kulttuurimme viestii, että homous on synnynnäistä -
ja etteivät homot voi muuttua, se ei ole totta. Monet ovat muuttuneet.
Viehtymysten kanssa kamppaileville täytyy antaa tuo mahdollisuus ja toivo.
Tietysti ihminen voi muuttua. Se on pyhitysprosessin juju.
Muuten olisimme toivottomasti vain menneisyytemme tuotosta.
Olemme uusia luomuksia Kristuksessa
Hän pelastaa syntiset ja murtaa synnin voiman.
Pelastuminen ei ole vain anteeksiantoa synnistä, -
niin että välttyy rangaistukselta.
Se on myös synnin vallan murtamista.
Jumala haluaa ennen kaikkea sinut.
Et voi muuttaa itseäsi. Jumala voi.
Olen uusi luomus Kristuksessa. Minun pitää uskoa se.
Lakkaa yrittämästä muuttua heteroksi.
Pyri Jeesuksen kaltaisuuteen pyhyydessä, -
puhtaudessa, ajatuksissa, sanoissa ja elämässä. Siitä se virtaa.
Jumala kutsuu: "Tule. Selvittäkäämme, miten asia on.
Vaikka syntinne ovat veriruskeat, -
teistä tulee -
lumivalkeita."
Mitä terapeutti, apologeetta, jumalanpalvelija ja tutkija sanovat?
Ensiksikin tiede ei todista, että homoksi synnyttäisiin.
Toiseksi homoseksuaalisuus johtuu usein sielun rikkinäisyydestä.
Syyt voivat olla moraalisia tai kehityksellisiä.
Kolmanneksi näennäinen onnellisuus peittää syvän rikkinäisyyden.
Kliiniset ja lääketieteelliset tilastot todistavat holtittomuudesta, -
uskottomuudesta, päihderiippu- vuuksista, masennuksesta, -
itsemurhista, lähisuhdeväkivallasta -
ja homoseksuaalisuuteen liitetyistä vakavista taudeista.
Neljänneksi anatomia todistaa, -
millaista seksuaaliyhteyttä varten Luoja loi meidät.
Lisäksi Hän antaa siitä kirjallisen todistuksen Raamatun lehdillä.
Raamatussa Jumala opettaa, että seksiä saa harrastaa -
vain koko elämän kestävässä, yhden miehen ja yhden naisen avioliitossa.
Kaikki poikkeamat siitä tuomitaan yhdenmukaisesti.
Koska viidenneksi emme pystyneet pitämään lakia, -
Jumala tuli maailmaan Jeesuksessa maksamaan rangaistuksen, -
jonka me ansaitsemme synneistä. Jokainen, joka katuu syntejään -
ja seuraa Häntä, saa anteeksiannon ja Pyhän Hengen, -
joka antaa voiman elää Jumalan moraaliperiaatteiden mukaan.
Jumala murtaa siis synnin rangaistuk- sen ja voiman. Jos ihminen haluaa, -
Hän parantaa väärille asioille altistavan rikkinäisyyden.
Kun rikkinäisyys paranee läheisessä Jumala-suhteessa, -
kaikenlaiset syntitaipumukset -
menettävät vähitellen voimansa ja viehätyksensä.
Kyllä. Muutos on mahdollinen.
Siitä todistavat kaksituhatvuotiset Kirjoitukset -
ja tuhannet keskuudessamme elävät, -
jotka kerran harjoittivat homoseksu- aalisuutta mutta eivät enää.
Kuunnellaan heitä. Tri Julie Hamilton kertoo ensin -
homoseksuaalisen hämmennyksen yleisimmistä syistä miehissä.
Tutkimus on paljastanut, ettei homoksi synnytä.
Se ei myöskään ole valinta. Emme valitse attraktioitamme.
Koin sen pikemminkin eräänlaisena irtautumisena isästäni -
ja vastenmielisyytenä häntä kohtaan.
Sen rinnalla vaikutti vahva kiinnittyminen äitiin.
Eräs seksuaalista suuntautumista ohjaava tekijä -
on pojan tunne miehisyydestään ja tytön tunne naisellisuudestaan.
Miehisyys veti minua puoleensa, -
koska koin, että se pitkälti puuttui minusta.
Kaipasin yhteyttä johonkin, jota pidin vahvana ja terveenä miehisyytenä.
Halusin olla kuin nuo miehet. Janosin heidän miehisyyttään.
Poika imee itseensä naisellisuutta, silloin kun hän kaipaisi miehekkyyttä.
Äidillä ja sisarella oli minuun naisellinen vaikutus.
Se aiheutti epävarmuutta. En tiennyt, kuka olin pikkupoikana.
Jos poika kokee hylkäämistä, -
hän haluaa yhä suhdetta, mutta hän luopuu sen hakemisesta.
Se on puolustautuva irtautuminen.
"Ellet halua minua, minä en halua sinua."
Kun isä löi minua, ajattelin itsekseni: -
"Et ole isäni. Et rakasta minua. En ole poikasi. En rakasta sinua."
Poika rakentaa muurin itsensä sekä isän ja miehisyyden väliin.
Silti hän sisimmässään kaipaa isän rakkautta.
Jotta se ei tuntuisi niin kipeältä, minun piti teeskennellä, -
ettei hän ollut isäni. Että se oli joku muu.
Irrotin identiteettini isästäni.
Noin viiden vuoden iässä -
hänen on usein vaikea tuntea yhteenkuuluvuutta muihin poikiin.
Hän saattaa viihtyä enemmän tyttöjen kanssa, koska se on tutumpaa.
Hän ei ole varma itsestään poikien seurassa.
Jos hän on omaksunut naisellisia tapoja, pojat voivat hyljeksiä häntä.
Koulutoverini kiusasivat minua valtavan paljon.
Minua hyljeksittiin ja ivattiin.
Minua sanottiin nynnyksi ja tytöksi.
Pojat eivät ottaneet minua leikkeihinsä.
Minua sanotaan hintiksi, -
homoksi ja mammanpojaksi.
Sen sijaan että taistelisin vastaan, miksi en vain ole sitä?
Kun olin neljäntoista tai viidentoista korvilla, minulle sanottiin: -
"Frank, olet homoseksuaali."
Sanoin: "Pastori, en tiedä, mitä se tarkoittaa."
Hän sanoi: "Jumala loi minusta homon. Se on erityinen siunaus."
Olin naisellinen. Hengailin tyttöjen kanssa. En leikkinyt poikien kanssa.
Sain homon leiman, ennen kuin tiesin, mitä se on.
Kun olin 16-vuotias, hän valitsi seurakunnasta miehen rakastajakseni.
Aloimme tehdä ensimmäisiä kokeiluja viidennellä tai kuudennella luokalla.
Se toi jotakin tyydytystä ja käynnisti jotakin muuta, jotakin häpeällistä.
Yhtäkkiä koulussa tutut alkoivat syyttää minua homoksi.
Olin kauhuissani. En ollut ikinä pitänyt itseäni sellaisena.
Tuttavapiirissämme oli eräs Marilyn Monroelta näyttävä nainen.
Hän oli uhkea, kaunis ja vaalea.
Hän tapasi kiusoitella minua tytöistä.
Tulin kauniin ja uhkean Marilyn-tyypin nöyryyttämäksi.
Minuun alkoi juurtua pelko siitä, -
että tulisin seksuaalisesti kypsän naisen nöyryyttämäksi.
Koin oloni turvalliseksi naisten seurassa. Viihdyin tyttöjen seurassa.
Kaikki ystäväni oli tyttöjä.
Kukaan ei näyttänyt minulle, mitä on olla mies.
Poika haluaa tulla muiden poikien hyväksymäksi.
Hän luoda siteen poikiin mutta ei pysty.
Hän imee lisää naisellisuutta noina tärkeinä vuosina.
Elämässäni oli vahvoja naisia ja vähän miehiä.
Naiset päättivät kaikesta, myös rahankäytöstä. Olivat aikaansaavia.
Ei ollut hyötyä olla mies.
Olin hyvin herkkä, taiteellinen ja esteettinen lapsi.
En sopinut pojan muottiin.
Puberteetti-iässä tytöt eivät kiinnosta poikaa romanttisessa mielessä.
Hän tuntee jo tytöt, mutta pojat tun- tuvat mysteerisiltä ja ainutlaatuisilta.
Miehisen rakkauden kaipuu ja emotionaalinen tarve -
muuttuvat seksuaaliseksi tarpeeksi.
Puberteetti-iässä halu syvälliseen, kiihkeään suhteeseen -
muiden poikien kanssa muuttui seksuaaliseksi.
Monet teinit kokevat asiasta syvää toivottomuutta.
He uskovat, ettei sille voi tehdä mitään. He pitävät kaiken salassa.
Se ole synnynnäistä, ja he voivat muuttua.
Olin isätön nelivuotiaaksi. En luottanut miehiin.
Sukupuoli-identiteetti kehittyy yleensä 1,5―4 vuoden iässä.
Lapsi alkaa vähitellen -
irrottautua ykseydestä ja kiintymys- suhteesta, jotka hänellä on äitiin, -
ja kiinnittyä isään.
Viettämällä aikaa pojan kanssa ja kehumalla poikaa -
isä vähitellen antaa pojalle miehisyyden tunnetta.
Isä ei ollut läsnä. Koin yksinäisyyttä.
Koin yhä enemmän huonommuutta.
Isä ei ikinä sanonut: "Olet rakas. Olet poikani."
En muista hänen halanneen. Varmasti hän halasi.
Monet pojat ovat yksinhuoltajaäidin kasvattamia. Ei heistä tule homoja.
Riittää, että on joku isähahmo, -
josta voi ottaa mallia ja johon kokee yhteyttä.
Minulla oli käsitys, ettei isä välit- tänyt minusta eikä rakastanut minua.
Käsitykset ovat kaikki kaikessa.
Tärkeintä ei ole, mitä tapahtuu vaan mitä käsitämme tapahtuvan.
Tunnen monia rakastavia vanhempia, jotka rakastavat lastaan, -
mutta lapsi ei mieltänyt rakkautta.
Vanhemmat erosivat, kun olin 7. Isä tuntui valmiiksi etäiseltä.
Koin hänen suosivan isoveljeäni, jolla oli erilaiset kiinnostuksen kohteet.
Yleensä he ovat herkempiä, älykkäitä, terävänäköisiä -
ja jokseenkin analyyttisiä.
He kiinnittävät huomiota tarkasti kaikkeen, mitä tapahtuu.
Joskus he näkevät sellaista, mitä ei lainkaan tarkoitettu.
Olin hyvin herkkä. Koin, ettei minua rakastettu lainkaan.
Olin herkkä, nuori mies. Taiteellinen, hyvin intuitiivinen.
Isä oli ammattisotilas. Irrottauduin hänestä.
Heillä saattaa olla käsitys, ettei isä ole läsnä, turvallinen tai lämmin.
Sillä ei välttämättä ole todellisuuspohjaa.
Tunnen rakastavia isiä, jotka suuttuessaan huusivat.
He eivät tarkoittaneet sillä pahaa.
Kaksivuotiaasta herkästä pojasta huutava mies voi olla hyvin pelottava.
On helpompi pysyä äidissä kuin irtautua hänestä ja kiinnittyä isään, -
jos isä tuntuu pelottavalta, kylmältä tai turvattomalta.
Miesten maailma tuntui pelottavalta, tuntemattomalta ja turvattomalta.
Isä ei juurikaan puhunut kanssani.
Kiinnostus samaa sukupuolta kohtaan oli yritys irtautua äidistä.
Minulta puuttui isähahmo, joka olisi vetänyt minua läsnäoloonsa -
ja johon olisin voinut samaistua.
Isä saattaa torjua pojan tietämättään.
Hän saattaa yrittää kasvattaa pojasta miestä sanomalla: -
"Et ole tarpeeksi kova. Olet mammanpoika."
Se voi saada herkän pojan vetäytymään, -
karttamaan yhteyttä isään ja kokemaan, ettei hän ole kyllin hyvä.
Kun olin nelivuotias, pelästyin yöllä.
Juoksin vanhempien makuuhuonee- seen ja pyysin päästä heidän väliinsä.
Isä suuttui ja sanoi: "Häivy, nyhverö. Painu pehkuihisi."
Se oli ensimmäisiä varhaisia hylkäämiskokemuksia.
Isä alkoi näyttäytyä pelottavana.
Ennen kuin voi tuntea vetoa vastakkaiseen sukupuoleen, -
täytyy ensin ymmärtää omaa suku- puoltaan ja olla sinut sen kanssa.
Pojan täytyy tuntea side poikiin, ennen kuin hän voi tuntea vetoa tyttöihin.
Omaan sukupuoleen samaistutaan pitkälti leikkien myötä.
Siinä luodaan siteitä muihin poikiin. Joukkue hitsautuu yhteen.
Hän katselee muita poikia ja kysyy, kuka hän on miespuolisena.
"Sovinko joukkoon? Hyväksytäänkö minut. Pääsenkö osaksi ryhmää?"
Yritin päästä mukaan joukkoon, -
mutta en päässyt, ennen kuin vietin homoelämää.
Aloin tarkkailla menestyviä miespuolisia koulussa.
Yritin keksiä, mikä heistä tekee niin menestyviä? Miksi he ovat suosittuja?
Yritin matkia heidän pukeutumistaan, hiustyyliään, -
kävelytyyliään ja puhetapaansa. Se muuttui pian kateudeksi, -
koska ennen pitkää sitä huomaa, -
ettei itse koskaan tule olemaan kuin joku urheilullinen pelinrakentaja.
Aloin huomata 13―15-vuotiaana, että olin kiinnostunut muista pojista.
En yhdistänyt siihen seksuaalisuutta.
Viaton etsintä ja matkiminen muuttuu monissa tapauksissa kateudeksi, -
sillä heillä on jotakin, mitä et ikinä tule saamaan.
Siitä tulee epäjumalanpalvontaa.
Kun poika osoitti kiinnostusta, se alkoi aika luonnollisesti.
Ajan myötä se muuttui pakkomielteiseksi.
Ajattelin olevani homo, mutten sano- nut mitään kenellekään. Pelkäsin.
Tuntee vetoa muita poikia kohtaan, kun yrittää täydentää identiteettiään.
Sitä on helppo erehtyä luulemaan seksuaaliseksi vedoksi.
Alkaa sanoa: "Voi ei, olen homo."
AIHEUTTAJAT NAISSUKUPUOLESSA
Naispuolisissa kehitys on moni- mutkaisempaa. Polkuja on monia.
Yksi polku on samankaltainen kuin miespuolisissa: -
tyttö luo siteen isään eikä äitiin.
Hän luo siteen poikiin ja saa miehistä vaikutusta elämäänsä -
mutta kaipaa elämäänsä naisellisuutta ja yhteyttä naiseuteen.
Ensimmäinen lauseeni oli: "Olisinpa poika."
Päiväkouluikäisenä rukoilin joka yö Jumalaa muuttamaan minut pojaksi.
Tarkastin asian joka aamu.
Isä oli rakennusmies.
Puuhastelin aina hänen kanssaan ulkona.
Pelasin poikien kanssa korista. En tehnyt tyttöjen juttuja.
Äiti oli kemisti. Hän teki pitkiä työpäiviä.
Minulla ei ollut tunnesuhdetta häneen.
Hän ei koskettanut hiuksiani, suukotel- lut eikä sanonut rakastavansa minua.
Yksi syy on se, että tyttö on joutunut eroon äidistään varhain.
Ehkä äiti kärsi synnytyksen jälkeisestä masennuksesta -
tai masennuksesta muuten eikä kyennyt luomaan sidettä.
Ehkä äiti tai vauva joutuivat sairaalaan ja siten eroon toisistaan.
Vaikka suhde syntyy myöhemmin, katko kiinnittymisessä jättää tyhjiön -
ja tyttö alkaa etsiä äidinrakkautta.
Olin keskoskaapissa kaksi kuukautta.
Vanhemmat eivät saaneet ottaa syliin eivätkä koskettaa minua.
Muistan syventyneeni kaikkeen, missä puhuttiin hylkäämisestä, -
torjumisesta tai jättämisestä.
Ensimmäinen hylkäämiskokemus, -
kun äiti kuoli ja isä antoi minut pois, -
avasi oven sille, että koin olevani erilainen ja outo.
Koin olevani erilainen kuin ikätoverini.
Isä kärsi seksiaddiktioista.
Hän toi kotiin asioita, jotka eivät olisi sopineet silmilleni.
Vakavampaa oli se, että hän piti äitiä ja muita naisia seksiobjekteina.
Aina kun tuli merkkejä naiseudesta, piilotin ja tukahdutin ne.
Tein itsestäni pojan.
Jotkut tytöt etsivät identiteettiä.
He saattavat sanoa, että biseksuaalisuus on heille kokeilu.
Kokeilut voivat kasvattaa haluja, joista voi tulla elinikäinen tapa.
Kun menin yläkouluun, ystävystyin erään bändissä olleen tytön kanssa.
Suhde muuttui seksuaaliseksi, kun olin 15.
Muistan suudelleeni erästä tyttöä. Suudelma oli kuin myrkkyä.
Sanoisin, että se oli demoninen henki, joka tuli sisään kehooni.
Se kylvi siemenen.
Se alkoi vaatia enemmän. Aloin ajatella naisia yhä enemmän.
Yksi tekijä naisissa on emotionaalinen riippuvuus.
Miespuolinen on saattanut loukata tai pettää häntä.
Nainen saattaa yrittää täyttää myös muita tyhjiöitä.
Hän ystävystyy naisen kanssa, ja suhde alkaa kieroutua.
Hän alkaa odottaa, että ystävä täyttää kaikki hänen tarpeensa.
En odottanut olevani lesbo. Se ei ollut päätös.
Tunne ikään kuin hiipi minuun. En saanut erästä naista mielestäni.
Kyse ei ole niinkään paljon seksistä, kuten monet haluaisivat luulla.
Se on emotionaalista kiinnittymistä.
Muistan laskeneeni käteni tytön olkapäälle.
Katselin kättäni hänen olkapäällään ja ajattelin hiljaa mielessäni, -
että näen sieluni lähtevän minusta ja menevän häneen. Se tuntui kauniilta.
Muistan, miten poliisi tuli asuntooni.
He yrittivät saada tyttöystävääni ilmi- antamaan minut. "Missä hän on?"
Hän ei suostunut. Poliisi sanoi: "Tiedämme, että olette lesboja.
Lesbojen murtaminen ja käännyttämi- nen toisiaan vastaan on vaikeinta, -
koska heillä on vahva side."
On kuin he olisivat yksin koko maailmaa vastaan.
Kun olin lapsi, en kyennyt luomaan sidettä äitiini.
Meiltä puuttui yhteys, joka olisi ruokkinut identiteettiäni.
Äiti tai omaa sukupuolta oleva vanhempi -
auttaa luomaan tunteen omasta identiteetistä.
Jos en pysty luomaan yhteyttä äitiin, tuo tunne puuttuu heti alussa.
Kun tyttö tulee puberteetti-ikään, isän tehtävä on kutsua hänet ulos naiseksi-
ja sanoa, mitä on olla päinvastainen kuin hän, -
mitä on olla kaunis kukkanen, jota miehet pitävät aarteenaan.
Se puuttui minulta.
Etsin kiihkeästi itseäni. Etsin puuttuvaa puoltani.
Tyttöystävääni koulussa henkilöityi paljolti sitä, -
mitä ihailin ihmisessä.
Halusin samoja ominaisuuksia. Etsin itseäni hänestä.
Hän ajatteli jotakin, ja minä sanoin sen.
Hän alkoi sanoa jotakin, ja minä sanoin sen loppuun, -
koska olimme kasvaneet niin yhteen. Se ei ollut Jumalasta vaan helvetistä.
Se oli kuitenkin todellisuutta suhteessamme.
Meistä oli tullut yhtä. Paholainen oli sitonut meidät yhteen.
HYVÄKSIKÄYTTÖ
Muutkin tekijät voivat johtaa lesbouteen.
Seksuaalinen hyväksikäyttö saattaa sekoittaa tyttöjä -
ja samoin poikia. Joillakin taustalla on seksuaalista hyväksikäyttöä.
Yksi tekijä on varhainen altistuminen pornolle.
Monet kokemukset voivat aiheuttaa hämmennystä suuntautumisessa.
Neljännellä luokalla menin synttäreille. Siellä tulin miesjoukon raiskaamaksi.
Ensimmäisiä lapsuudenmuistojani seksuaalisesta rikkoutumisesta oli se,
että perhetuttu käytti minua seksuaalisesti hyväkseen, kun olin 6.
Kun olin 13, eräs vanhempi poika seurakunnasta otti minut kohteekseen
Hän käytti minua seksuaalisesti hyväksi monen vuoden ajan.
Eräs mies veti minut hyvin ystävällisesti -
luottamukseen.
Hän manipuloi minut ajattelemaan, että hänen tekonsa olivat rakkautta.
Se vääristi mieltäni ja ajatustani siitä, kuka olin poikana.
Kun poika kokee -
sellaista merkittävää mielihyvää ensikertaa, -
se istuttaa hänen mieleensä ihmeellisen euforisen tunteen.
Hän saattaa ajatella: -
"Minun täytyy olla homo."
Vihasin sitä, että hän kosketti minua, -
mutta jossakin vaiheessa aloin miltei haluta sitä. Se oli ristiriitaista.
Minua käytettiin lapsena hyväksi.
Aloin käyttää huumeita ja viinaa.
Kun minua käytettiin hyväksi, ajattelin, että saanpa edes jotakin huomiota.
Mies sanoi, että sitä tapahtui, -
koska halusin sitä itse.
On erittäin traumaattista, -
että hyväksikäytetty uskoo nuo sanat.
Eräs perheeni jäsen käytti minua hyväkseen.
Sitä jatkui vuosia.
Seksuaalinen hyväksikäyttö alkoi, kun olin 5―6-vuotias.
En kertonut siitä kenellekään.
Myöhemmin sitä jatkoivat vanhemmat kaverini.
Olin neuvoton. Pidin sitä normaalina.
He pitävät sitä luonnollisena, -
mutta sopimaton kosketus ei määritä ketään.
Pidin sitä omana syynäni.
Kuten voi kuvitella, identiteettini oli hukassa.
Eräs teini käytti minua seksuaalisesti hyväksi, kun olin 4-vuotias.
Se alkoi ajatuksista. Halusin kokeilla sitä ja huomasin pitäväni siitä.
Koin olleeni vastuussa tapahtuneesta.
Siinä oli mukana vanhempi poika, joka oli esitellyt minulle pornoa.
Ponrografia oli kuin oven kahva, kun ovi avautui.
Katselimme kuvia ja halusimme kokeilla niitä.
Meiltä puuttuivat naisenpuolet.
Olin vasta 8-vuotias. Partiojohtaja sanoi huolehtivansa, -
etteivät muut pojat tekisi minulle harmia.
Se tarkoitti tietysti, että nukuin hänen teltassaan.
Varhaisimmat muistoni seksuaalisesta kanssakäymisestä poikien kanssa -
ovat päiväkotiajalta ja alakoulun ensiluokilta.
Aloin tajuta, että mies veti minua puoleensa.
Se tuntui hyvältä.
Ajattelin, että isän pitäisi olla minulle sellainen.
Opin, että tiivis ystävyys pojan kanssa muuttuu seksuaaliseksi.
En halunnut sitä.
Asiat kehittyivät nopeasti hyvin väkivaltaiseksi tilanteeksi leirillä.
Se, mitä tapahtui jälkeenpäin, oli pahempaa.
Rukoilin yhä uudelleen anteeksiantoa.
Koin vahvaa syyllisyyttä ja häpeää kokemuksista.
Kerroin siitä kotona veljelleni. Veli rakasti partiojohtajaa.
Hän häpesi minua.
Hän löi minua niin kovin kuin pystyi. En ole ikinä unohtanut sitä kipua.
Hän sanoi: "Älä ikinä enää sano noin."
Kerroin äidilleni. Hän sanoi: "Ei ole sopivaa sepittää valheita ihmisistä."
Niinpä vaikenin koko asiasta.
Lukioiässä ystävystyin keskenään seurustelevan tyttöparin kanssa.
Heistä toinen flirttaili kanssani. Se sekoitti pääni.
Kun olin 10-vuotias, -
aloin leikkiä itseäni vanhemman partiotytön kanssa.
Suhteesta tuli seksuaalinen.
Tyttö piti minua kädestä elokuvateatterissa ja muuta.
Se antoi sekavaa viestiä. Aloin kyseenalaistaa, kuka olen.
Esiinnyin lapsena televisiomainoksissa.
Vanhempani erosivat, kun olin 2-vuotias.
Koin hellyyttä ja toisen naisen kosketuksen.
Se tuntui miltei kestämättömältä.
Se herätti haluja, joita ei olisi pitänyt herättää.
Isä oli poissa kuvioista. Äiti tapaili eri miehiä.
Näimme, miten hän oli miesten kanssa.
Olin töissä paikallisella ostarilla, kun olin 16.
Minun piti käydä vessassa. Eräs mies yritti koskettaa minua.
Pelästyin ja juoksin pakoon.
Aloin pohtia, miksi hän oli yrittänyt sitä. "Minun täytyy olla erilainen."
Äiti jätti meidät muiden hoitoon.
Heistä jotkut käyttivät minua seksuaalisesti hyväksi.
Kun olin 15, tiesin, -
ettei tapahtunut ollut oikein ja että sitä kutsuttiin hyväksikäytöksi.
Että suhde samaa sukupuolta olevaan ei ollut Jumalan suunnitelma.
Pian sen jälkeen vessaan tuli taas joku.
Silloin annoin hänen tehdä minulle asioita.
Pian siitä tuli lähes viikoittaista.
Olin haavoittuvainen ja peloissani.
Pidin tyttönä olemista vaarallisena. Muutuin hujauksessa poikatytöksi.
Olin seiskalla, kun jouduin hyväksikäytön uhriksi.
Olin aina saanut hyviä arvosanoja.
Kahdeksannella luokalla sain pelkkiä nelosia.
Terveellinen maailmani halkesi kahtia sen takia.
Syntyi uusi tyttö, joka oli hyvin rikkinäinen.
Hyväksikäyttö muutti elämäni suunnan.
Se tappoi sen, kuka olin pohjimmiltani.
MUITA SYITÄ
Aloin huomata noin 8-vuotiaana, -
että kaipasin huomiota muilta pojilta.
Halusin tulla valituksi.
Lapsuuden seksileikkien jälkeen -
emotionaalinen halu sai eroottisia sävyjä.
Kerran leikkikentällä ajoin takaa ystävää. Kun sain hänet kiinni, -
tunsin jotakin häntä kohtaan, kun pidin hänestä kiinni.
Se säikäytti. Se tavallaan tuntui hyvältä.
Olin 9-vuotiaana yökylässä.
Kaveri rohkaisi minua tekemään kanssaan asioita, -
joiden tiesin olevan vääriä. Se vei viattomuuteni.
Se herätti minussa uteliaisuuden, joka ei koskaan häipynyt.
Noin 13-vuotiaana tunsin suurta vetoa samaan sukupuoleen.
En pystynyt hillitsemään tunteitani.
Sisälläni poltteli halu.
Ikävä kyllä aloin ajatella, että olin syntynyt homoksi.
Otin askeleen homoseksuaalisuuteen, kun olin 17-vuotias.
Olin yötä kaverin luona.
Meillä oli seksuaalinen kohtaaminen. "Tämä minulta puuttuu."
Perheessäni minua solvattiin.
Etsin mitä tahansa hellyyttä.
Halusin helpottaa kipua ja paeta todellisuutta.
Annoin pois itseni emotionaalisesti ja seksuaalisesti miehille ja naisille, -
yrittäessäni etsiä jonkun, joka rakastaisi ja vahvistaisi minua.
Kiinnostukseni pornossa alkoi kääntyä kohti miehiä. Olin neuvoton.
Kun olin 10-vuotias, löysin pornoa.
Se oli kuin täydellinen myrsky. Olin kokenut hylkäämistä isältäni.
Minun oli vaikea irtautua äidistä. Porno iski siihen saumaan.
Halusin olla kuin kuvien miehet, olla heidän kanssaan seksuaalisesti.
Aloin katsella kuvia ja ajatella: -
"En ikinä tule näyttämään tuolta. Minusta ei ole siihen."
14-vuotiaana menin terapiaan.
Minua rohkaistiin ryhtymään homoksi.
Kerroin kokemuksistani kristitylle sielunhoitajalle.
Hän sanoi: "Rukoile, niin se menee pois."
Luulin sen lähtevän, jos rukoilen tarpeeksi ja teen oikein.
Olin toivoton. Ajattelin, että on parasta hyväksyä asia saman tien.
Koin, että Jumala oli hylännyt minut, -
koska olin pyytänyt Häntä parantamaan minut, -
mutta mitään ei tapahtunut. Näin vain kaikkialla miehiä, joihin tunsin vetoa.
En halunnut olla homo.
En halunnut sitä.
Vaikka lesboista jotkut, etenkin miesten satuttamiksi tulleet, -
sanovat valinneensa lesbouden, -
homoseksuaaleista valtaosa ei valitse viehtymystä samaan sukupuoleen.
Kuten kuulimme, sellaiset viehtymykset syntyvät -
kokemusten, kehitysympäristön, persoonallisuuden, temperamentin -
ja maailmankuvan monisyisestä kudelmasta.
Seksuaaliset kokemukset ja niiden vahvistava mielihyvä -
monimutkaistavat asiaa entisestään.
Kun siihen lisätään Room. 1:ssä luetellut moraaliset seuraukset, -
kun nuori tulee kyllin vanhaksi vastaa- maan teoistaan, ymmärtää hyvin, -
miksi asiat voivat pahentua ennen kuin ne parantuvat.
Valitsin lesboksi tulemisen.
Muistan vielä sen päivän.
Eksytys sai vallan ja sokaisi minut.
14―15-vuotiaana aloin harrastaa irtosuhteita miesten ja naisten kanssa.
Muutin Detroitiin. Minusta tuli rankka punkkari.
Ryhdyin strippariksi. Se maailma oli hyvin tyhjä.
Kun olin 15―16, käytin paljon alkoholia ja huumeita. Juhlin rankasti.
Harrastin seksiä, myös rahasta ja vastineeksi palveluksista.
Baarissa koin heti, että se oli paikkani.
Tapasin tytön, jonka kanssa minulla oli suhde lopulta lähes 15 vuotta.
Minulla oli monta epäonnistunutta suhdetta.
Oli yhden yön juttuja ja 3,5 vuotta kestänyt suhde.
Astuin todella vakavissani homoseksuaaliseen elämäntapaan.
Etsin halutuksi tulemisen tunnetta, hyväksyntää ja välittämistä.
Kävin homobaareissa ja seksikaupoissa, -
koska pornoaddiktioni paheni.
Kun seksuaalinen kanssakäyminen miehen kanssa oli ohi, -
koin oloni tyhjäksi, petetyksi, vastenmieliseksi ja käytetyksi.
Koin, että olin myynyt itseni halvalla.
Päätin, että olisin homo.
En välittänyt siitä, mitä muut ajattelivat, sillä olin pyytänyt apua.
Olin uhri. Kukaan ei tullut avukseni, ei edes Jumala.
Etsin netistä ihmisiä, jotka halusivat samoja asioita.
Olin jatkuvasti heidän kanssaan yhteydessä anonyymisti.
Etsin rakkautta ja vahvistusta, jotka puuttuivat lapsena.
Minut vietiin ensikertaa homobaariin, kun olin 16.
Olin nuori ja helposti vietävissä. Huumeet, viina tulivat. Join joka ilta.
Minut vietiin erääseen homobaariin, kun olin 15.
He päästivät sisään alaikäisiä poikia ja tyttöjä, -
koska se oli hyväksi asiakaskunnan kannalta.
He olivat isähahmoja. Halusin, että vanhempi mies halaa ja kehuu minua.
Imin sitä kuin sieni.
Kaikki miehet elämässäni, siitä asti kun olin pikkupoika...
Kaikki miehet halusivat minut pimeitä mielihalujaan varten.
Olin heille pelkkä mielihyvän tyydyttäjä.
Olin välillä koditon. Olin prostituoitu, jotta sain rahaa huumeisiin.
Raiskattu, pahoinpidelty kahdesti, puukotettu. Kolme yliannostusta.
Olin prostituoitu kaksi vuotta elämästäni.
Olin prostituoitu.
Etsin sitä kautta rakkautta.
Jos isäni ei sano rakastavansa minua ja ihmiset eivät hyväksy minua, -
etsisin hyväksyntää yhden yön jutuista.
Mies kertoisi, että olen kaunis ja hyväksytty -
noin tunnin ajan, ja sitten se loppuisi.
Jäisin yksin haluamaan ja kaipaamaan.
Eräs mies vei minut ensikertaa homoklubille.
Aloin juosta baareissa noin 16-vuotiaana.
Koin, että ensikertaa ympärilläni oli ihmisiä, jotka ymmärsivät minua -
ja jotka olivat samanlaisia kuin minä. Kukaan ei tuominnut minua.
Koin, että tätä on elämä: Onnea, tanssia, musiikkia.
Ole se, kuka olet.
Kun olin 18―19-vuotias, olin homobaarissa.
Erään miehen oli määrä heittää minut kotiin.
Hän veti puukon esiin ja sanoi: "Teet, mitä tahdon sinun tekevän."
Hän raiskasi minua monen tunnin ajan yhä uudestaan ja uudestaan.
Oli kuin olisin saapunut kotiin.
Muistan, että sen tapahtuman jälkeen ryömin vuoteeseeni -
ja jouduin pimeisiin häpeän ja itsevihan syövereihin.
Aloin tehdä asioita, joita en ollut ikinä edes kuvitellut.
Kävin yökerhoissa joka päivä.
Suoraan sanottuna asuin niissä.
Olin julkihomo. Olin tosissani.
Ostin talon. Asuin naisen kanssa 12 vuotta. Meillä oli koira.
Suunnittelin lasten hankkimista.
Kun valot sammuivat, juhlat olivat ohi ja seksi loppui, -
sydämeeni jäi kauhean tyhjä yksinäisyys, -
jota klubit tai seksikumppanit eivät pystyneet korjaamaan.
Tuntui kuin olisin jahdannut aavetta.
Menin kerran homodiskobaariin. Näin baaritiskillä vanhoja homomiehiä.
Kukaan ei halunnut heitä, koska heistä oli tullut vanhoja ja rumia.
Sanoin itselleni: "Tuollainen minusta tulee 40 vuoden kuluttua, -
jos jatkan tätä. Minusta tulee hukassa oleva, yksinäinen, vanha mies, -
joka juo itsensä tokkuraan joka ilta, -
koska maine, runsaus, imartelu, kauneus ja nuoruus ovat poissa.
Nyt he tajuavat, ettei kukaan rakastanut heitä."
Ei tarvitse olla raketti-insinööri keksiäkseen, -
ettei toinen mies pysty täyttämään tarvetta. Tiesin sen jo varhain.
Olin jokseenkin realisti, -
mutten tosiaankaan ollut kokenut muuta vaihtoehtoa.
Koska olin pimeydessä, koin, ettei ollut muuta vaihtoehtoa.
Olin mukana orgioissa. Harrastin seksiä julkisesti.
Tein monia halventavia asioita, joita tietysti häpeän nyt tosi paljon, -
mutta se oli elämää, jossa olin mukana.
Totta oli sekin, että kaikki muutkin ympärilläni tekivät samoja asioita.
Pöydälläni olivat vierekkäin kokaiini ja viskikola. Vedin yhden viivan.
Itkin ja sanoin: "Jumala, ota kokaiini pois minulta.
Ota alkoholi pois. Ota naiset pois."
Itkin, vedin toisen viivan ja menin taas yökerhoon.
Sitä jatkui kerta toisensa jälkeen.
Joka päivä kuitenkin etsin Jumalaa ja pyysin: -
"Jumala, auta. Olet ainoa, joka voi auttaa. Katkaise kahleet."
Harrastin seksiä parisuhteessa elävien kanssa.
Tavoittelin heitä aktiivisesti.
Kukaan ei ikinä sanonut: -
"Seurustelen jonkun kanssa enkä halua pettää häntä."
Kaikki hyväksyivät minut tällaisena. Olin tuttu kasvo yökerhossa.
Oloni oli kuin julkkiksella.
Aivan kuin kaikki ongelmat olisivat poissa. Oli kuin olisin päässyt perille,
mutta en ollut päässyt perille. Olin saapunut helvettiin.
Kun menin collegeen ja tapasin huonetoverini, -
koin tavanneeni henkilön, johon rakastuisin.
Tuntui, että hän täydensi minua.
Meistä tuli läheisiä ystäviä.
Olimme molemmat uskovia.
Suhteemme oli kehittynyt. Koimme olevamme keskenämme tilivastuussa.
Kumpikin käytti hyödyksi homo- seksuaalisia taipumuksia toisessa.
Olimme tappaa toisemme, -
koska kristittyinä syytimme toinen toistamme virheistä.
Emotionaalista, verbaalista, ja fyysistä väkivaltaa.
Mitä enemmän loin suhteita -
homoprofessoreihin ja homo-opiskelijoihin, -
sitä enemmän koin kuuluvani joukkoon.
Kerran koin todellista sidettä, jollaista minulla ei ollut ikinä ollut.
En ollut ikinä kuulunut poikajoukkoon. Nyt olin yhtäkkiä yksi pojista.
Nielin lopulta valheen, -
ettei tällaiselle herkälle taidepojalle ollut paikkaa heteromaailmassa, -
mutta homomaailmassa oli.
Jotkin suhteet ovat tosi lämpimiä ja hoivaavia, -
etenkin vanhempien homoparein suhteet.
He sanoivat: "Älä anna homomaailman imaista mukanaan.
Tuollaista nuorta käytetään hyväksi ja sitten hänet heitetään pois."
He kehottivat hankkimaan ammatin, kumppanin ja avoimen avioliiton, -
jossa voi olla muitakin seksikumppaneita.
Herra sanoi selvästi, että joko voisin valita Hänen osoittamansa tien -
tai Hän luovuttaisi minut tielle, jota itse tavoittelin.
Toinen johtaisi elämään, toinen kuolemaan.
Lääkäri sanoi: -
"Sinulla on HIV, -
joka on puhjennut aidsiksi."
1980-luvun alussa -
homoyhteisössä puhkesi opportunististen infektioiden epidemia.
Tapasin käydä eräässä baarissa, -
jossa viikon sisällä viisi henkilökohtaan kuulunutta sairastui.
He kaikki kuolivat 4―5 kuukaudessa.
Liityin merivoimiin. Olin siellä kaksi vuotta.
Se antoi vapauden tavoitella uraa, joka oli unelmani.
Ikävä kyllä pari vuotta myöhemmin sain tietää, että minulla oli HIV.
Minulla oli 12 oiretta. Niitä pidettiin silloin opportunistisina infektioina.
Herra näytti minulle näyn, vaikka en tiennyt, että se oli Herra.
Kun sanoin: "Auta", näin ihmisen hahmon, jonka takaa loisti valo.
Kuulin hengessäni sanat: "Haluan parantaa sinut kokonaan, -
en vain seksuaalisuuttasi. Valitse."
Huusin Jumalan puoleen. "Jumala, ota minut kotiin.
Ota minut kotiin, -
koska en pysty kohtaamaan tätä."
Olin vihainen ja uhmakas.
Sanoin vanhemmille, että halusin jutella. He eivät vielä tienneet.
Sanoin: "Olen homo. Minulla on HIV. Mitäs nyt tykkäätte minusta?"
Valitsin Herran. Laskin käteni itseni päälle ja pyysin parantumista.
He vuodattivat minulle rakkauttaan.
Etenkin isä teki kaikkensa, että saisin kaiken mahdollisen avun.
Mikä tärkeintä, -
Jumala saattoi ennalleen uskoni Hänen rakkauteensa minua kohtaan.
Puolessa vuodessa kaikki oireet katosivat.
Sillä hetkellä annoin elämäni uudelleen Herralle.
Sanoin: "En tiedä, pystynkö luopumaan tästä.
En tiedä, haluanko luopua siitä. Tiedän kuitenkin, että olet todellinen -
ja että minun täytyy antaa Sinulle mahdollisuus osoittaa parempi tie.
Ihastuin erääseen ihmiseen.
Hän vastasi ihastukseeni, ja aloitimme suhteen.
Lähdin kotoa, kun olin 19-vuotias, ja muutin hänen kanssaan asumaan.
Minua on koko ikäni leimattu ja tuomittu ulkonäköni perusteella.
En yltänyt siihen, mitä pidettiin miehisenä.
Se satutti. Lopulta aloin uskoa siihen itsekin.
Kumppanini edusti kaikkea, -
missä koin heikkoutta tai mihin en saanut yhteyttä.
Itsetuntoni alkoi olla kiinni siitä, että hän hoiti minua.
Menin naimisiin Lisan kanssa.
Minulla ei silloin ollut seksisuhteita miesten kanssa.
Osa minusta sanoi, että se lienee ohi.
Suhde kesti melkein 18 vuotta.
Minusta tuli emotionaalisesti hyvin riippuvainen hänestä.
Rakensin hyvin taidollisesti erittäin tehokkaan kaksoiselämän.
Oli vaikea pitää yllä suhdetta, kun molemmat ovat tyhjiä samalla tavalla -
ja molemmat odottavat toisen täyttävän tyhjiön.
Aloin käyttää hyväksi kuulemiani asioita.
Tilaisuus tehdä jotakin kirjastossa tai taukopaikalla.
Minusta tuli yhä huikentelevaisempi, avoimempi ja militantimpi.
Kumpikin tiesi, että Jumala oli tekemässä jotakin.
Niinpä jätin kumppanini.
Olin valmis riskeeraamaan kaiken.
Heti kun peruutin autoni, -
kolme muuta autoa ajoi autoni eteen.
Poliisivirkailijat nousivat autoistaan.
"Sinut on pidätetty, koska tarjouduit ryhtymään säädyttömään tekoon."
Vietin hyvin aktiivista homoelämää San Franciscossa 25 vuoden ajan.
Olin 43-vuotias. Minulle ei ollut jäänyt mitään käteen homoelämästä.
Kaikki olivat jättäneet minut. Jotkut olivat vieneet mukanaan lompakkoni.
Se ei ollut kaunista, ihanaa elämää, -
jonka Jumala oli antanut ja jonka pastori oli luvannut.
Kun mietin sitä taaksepäin, näen, että paholainen huijasi minua -
ja tuhansia muita uskomaan, -
että voisimme olla onnellisia.
Valhe on se, että tämä on onnea.
"Olemme iloisia ja ylpeitä homoja."
Mikään siitä ei ole totta.
Monet ovat huomanneet, -
ettei homoelämäntyyli täytäkään antamiaan lupauksia.
Ennen pitkää he tajuavat, -
etteivät homosuhteet tarjoa sitä, mitä he etsivät.
He kokevat olonsa ansaan jääneiksi, yksinäisiksi ja avuttomiksi.
Olin yksinäinen ja hyvin masentunut.
Ylitin Golden Gaten sillan 2―3 kertaa päivässä.
Ajattelin, että jonakin päivänä pysähdyn keskelle siltaa ja hyppään.
Mieleeni tulivat sanat: -
"Jos olet valmis lopettamaan elämäsi, oletko valmis antamaan sen minulle?"
Ajattelin, että sen täytyy olla Jumala. Olin tuntenut Herran, kun olin nuori.
Jumala sanoi: "Haluan sinut takaisin."
Ajattelin: "Elämäni on täysi katastrofi.
Ei se voi paljon huonommaksikaan mennä.
Jos Jumala haluaa minut, Hän saa minut."
Aloin etsiä Herraa: -
"Ellet halua, että teen tätä, -
osoita, mitä haluat minun tekevän."
"Jumala, annan Sinulle yhden mahdollisuuden.
Sait mahdollisuuden vuosia sitten. Et tehnyt mitään. Saat vielä yhden."
Olin huumeriippuvainen. Haudoin itsemurhaa -
ja yritinkin itsemurhaa.
Kun olin 16, meillä oli uskova naapuri. Hän sanoi kerran, -
että Herra laski hänen sydämeensä tulla hakemaan minua.
Jumala oli käskenyt tulemaan kadun yli, koputtamaan oveemme -
ja kutsumaan minut seurakuntaan.
Pieni hiljainen ääni lävisti ajatteluni ja sydämeni: -
"Anne, et löydä etsimääsi täältä."
Menin seurakuntaan. Kaikki teinit pelästyivät ja väistyivät tieltämme.
Toki minulla oli sateenkaariponcho, korkeat platform-kengät -
ja leveälahkeiset housut. Asuni oli naurettava.
Minulla ei ollut annettavana ketään muuta kuin se henkilö, -
joka olin sillä hetkellä.
Rukoilin ja pyysin Jumalaa ilmestymään.
Halusin miesten yleisesti ottaen hyväksyvän minut, -
mutta en halunnut muuttua, -
koska pidin itseäni homona. En tiennyt muustakaan.
Pyysin, ettei mieleeni tulisi valheita -
vaan että ainoastaan tosi vastaus kysymykseeni tulisi kirkkaana esiin.
Minun piti kysyä itseltäni, mitä toivoa minulla on -
ja onko minulla toivoa.
Silloin osasin huutaa Herran puoleen.
"Toivottavasti et ole kristinuskon Jumala, vaan buddhalainen, -
muslimi tai mikä muu tahansa."
En tiennyt, mitä mieltä niissä oltiin homoseksuaalisuudesta, -
mutta tiesin, ettei se olisi hyväksyttyä kristinuskossa.
Jos Hän pystyy lähettämään jonkun ovelleni, -
silloin kun halusin päättää elämäni, -
tiesin, että Hän on olemassa.
En vain tiennyt, haluaisiko Hän minut.
Halusin tietää, että Hän halusi minut. Että Hän rakastaa minua kyllin -
ja voisi auttaa minut tämän hämmennyksen ja kivun yli.
Ja monien valheiden läpi. Olin uskonut niihin tosi pitkään.
Ne olivat valheita, enkä tiennyt niiden olevan valheita.
Ajattelin, että ne olivat totuus. "Olet homoseksuaali.
Olet kuin yksi tytöistä. Ole huoleti."
Ajattelin: "Ei. Olen silti mies.
Minun pitää hyväksyä se."
Hän johdatti viereeni kirjanpidon tunnilla tytön, johon tunsin vetoa.
Hänellä oli lyhyt ruskea tukka.
Hän oli ystävällinen muille, jotka olivat hieman erikoisia.
He olivat ärtyisiä, ja heitä kartettiin.
Tämä tyttö oli ystävällinen ja lempeä.
Hän oli kristitty, joka oli hylännyt homoseksuaalisuuden.
Tunsin monta ihmistä, -
jotka saivat aidsin ja olivat kuolemassa.
Aloin tosissani tarttua siihen tosiasiaan, -
että Jeesus oli ainoa toivoni.
Hän alkoi näyttää minulle, että olin rakastamisen arvoinen.
Olin Hänen. Kuuluin Hänelle.
Hän oli läsnä, ja Hän näki kaiken.
Kun tutustuin tyttöön, sain tietää, -
että hän oli omistautunut jollekulle, joka oli hänelle kuin aviomies.
Se kiehtoi minua, vaikka tunsin vetoa häneen enkä ollut vielä kristitty.
Aloin nähdä unia Jeesuksesta.
En elänyt Jumalalle. En ollut pelastunut. Luulin olevani, -
koska olin rukoillut.
Elin yhä hullua elämää, synnissä, baareissa.
Kysyin, kuka on Jeesus.
Tajusin, että Jumala haluaa tulla noille alueille ja vapauttaa minut.
Tajusin, että voin vapautua.
Jumala ilmestyi minulle. Hän oli fyysisesti läsnä huoneessa.
Hänen Henkensä liikkui. Hän avasi hengelliset silmäni ymmärtämään, -
että Hän oli läsnä.
Persoona, joka oli läsnä, oli selvästi täynnä voimaa ja valtaa, -
mutta silti Hän oli lempeä.
Eräs mies alkoi kertoa minulle, miten Jumala näki minut -
ja miten Isä rakasti minua.
Aloin itkeä. "Ihanko totta? Katso nyt minua. Rakastaako Hän minua?"
Tiesin heti tavattuani Hänet, -
että Hän on erilainen kuin mikään aiemmin kokemani.
Kyselin mielessäni: "Etkö tiedä, missä olen ollut ja mitä olen tehnyt?
Miten voisit rakastaa minua?"
Muistan tunteneeni Jumalan rakkauden ensikertaa.
Sanoin pastorille: "Olen lesbo. Haluan olla lesbo.
Jumala paljasti tämän minulle. Haluan sitä, mitä sinulla on.
Luovun mistä vain, jotta saan elämääni tämän Persoonan."
Itkin silmät päästäni.
En ollut ikinä itkenyt niin.
Muistan, miten koin Jumalan rakkauden.
Sanoin ääneen: "Hyvä on, Herra. Annan itseni Sinulle."
Sinä iltana rukoilin ja olin valmis antamaan pois ihan kaiken.
Jeesus oli peltoon kätketty aarre.
Tehtäväni oli mennä ja myydä kaikki, mukaan lukien synti ja synninhimo, -
ja ostaa Kristuksen pelto, jotta saisin taivaan aarteen.
Tiesin, että Hän puhui sydämeeni ja että Hän oli vastannut.
"Kyllä. Voin vapauttaa sinut ja näyttää sinulle, -
ettei sinua tehty homoksi.
Ettei sinua tehty tekemään asioita, joita olet tehnyt.
Sinua ei ole tehty naiseksi. Sinua ei ole tehty pitämään mekkoa.
Koin sen Hänen rakkautensa kautta.
Heti kun pyysin Häntä elämäni Herraksi ja Vapahtajaksi, -
ilo täytti elämäni.
Kaikki ei korjaantunut hetkessä, mutta ilon läsnäolo täytti elämäni.
Kukaan ei lyönyt minua Raamatulla päähän -
eikä käskenyt muuttumaan.
Koin Hänen läsnäolonsa -
ja tulin synnintuntoon.
Tiesin, että tarvitsin Häntä.
Kun koin Isän rakkauden 1.12.2002, -
elämäni muuttui.
Istuin sängyllä öisin, tuijotin kattoa.
Itkin itseni uneen. "Jumala, en halua olla tällainen.
En halua ajatella enkä tuntea näin.
Oio käsityksiäni itsestäni. Tiedän, että vihaat homoseksuaalisuutta."
He tulivat riviin ja sanoivat: "Jeesus vapautti minut homoudesta.
Jeesus vapautti huumeriippuvuudesta, isäongelmista, -
hyväksikäytön traumoista, alkoholismista, -
prostituutiosta, ryhmäseksistä."
Istuin neljännessä rivissä. Sydämeni pamppaili.
"Haluan sitä. Tarvitsen sitä. Tarvitsen Sinua. Tee se minullekin."
Eräänä iltana olin tosi humalassa.
Huusin Jeesuksen puoleen. En oikeastaan tiennyt, kuka Hän on, -
mutta uskoin, että Hän on kuningasten Kuningas ja herrain Herra.
Olin uskonut siihen lapsesta asti.
Sanoin: "Tapahtuipa elämässä mitä tahansa, -
kun kaikki päättyy, toivon pääseväni rakastavaan syliisi."
Perheeni rukoili. Se oli palannut seurakuntaan.
Menetin kaikki, perheenikin. Poltin kaikki sillat.
Omat keinoni olivat lopussa.
Silloin Herra pelasti minut ja osoitti rakastavansa minua sellaisenakin.
Hän tarjosi anteeksiantoa.
Kesti kaksi tuntia valmistautua, -
mutta menin seurakuntaan. Halusin tietää, kuka Jumala on.
Pastori tuli halaamaan minua.
Hyväksyntä, ehdoton rakkaus ja Jumalan läsnäolo tulivat ylleni.
Aivan kuin painava taakka olisi nostettu pois harteiltani.
Olin aina toivonut toista mahdollisuutta.
Toivoin, että voisin muuttaa tekoni.
Jos olisin voinut tehdä toisin, jos jokin asia olisi voinut olla toisin, -
jos olisin syntynyt eri perheeseen, jos saisin toisen mahdollisuuden...
Kun Jeesus pelasti minut, sain etsimäni toisen mahdollisuuden.
Tauluni pyyhittiin puhtaaksi. Minut pestiin verellä.
Syyllisyys ja häpeä poistettiin. Ehdoton rakkaus tuli ylleni.
Oli tulossa pastorien konferenssi.
Menin sinne naiseksi pukeutuneena. Minulla oli meikit ja kaikki.
Se oli viimeinen ilta. Annoin elämäni Kristukselle.
Sanoin: "Jumala, en tiedä, voitko muuttaa minut.
Haluan tietää, oletko todella Jumala.
Ellet tee mitään puolessa vuodessa, palaan takaisin entiseen."
Taistelen yhä joidenkin asioiden kanssa.
Rakkaus, joka pelasti minut, on kantanut minua tähän hetkeen asti.
Jumala alkoi ilmestyä yliluonnollisesti.
Yritin koskettaa Häntä joka kokouksessa.
Isän hylkääminen, isänrakkauden etsiminen, lohdun etsiminen miehistä,-
altistuminen pornolle lapsena, seksuaali-identiteetin hämmennys...
En tiennyt, kuka olin, mutta annoin ihmisten leimata minut.
Minusta tuli se, jotta sopisin joukkoon.
Kristus asetti eteeni peilin. "Olet tämä."
Hän näytti myös, kuka olen Kristuksessa.
Annan Jumalalle kunnian siitä, mitä Hän on tehnyt elämässäni.
Kaikilla on toivoa. Hän rakastaa meitä tällaisena.
Jos joku olisi ollut liian kaukana Jumalasta, se olisin ollut minä.
Jeesus on parasta. Hän on kaikki, mitä olin etsinyt.
Minulle sanottiin, -
että kun ottaa vastaan Kristuksen, Hän ottaa pois kaiken, kaiken synnin.
Hän antaa tilalle haluja, jotka tulevat Hänen sydämestään. "Hienoa!"
Siispä odotin, että kaikki tämä menee pois.
He tiesivät, että olin homo.
He eivät ikinä sanoneet: "Menet helvettiin käytöksesi takia.
Menet helvettiin, koska olet homo."
He sanoivat vain: "Tunnen Jeesuksen. Voin rukoilla puolestasi.
Voin kertoa Hänestä."
Parin viikon kuluttua menin kasteelle.
Minut ja toinen mies vietiin puku- huoneeseen vaihtamaan vaatteita.
Kun riisuimme kastevaatteet, -
yhtäkkiä ylleni hyökkäsi himon aalto.
Se tuntui tosi lannistavalta.
Ajattelin, että kasteen pitäisi olla merkkitapaus elämässäni.
Sinetöin juuri Jeesukselle tekemäni sitoumuksen, ja sitten tämä.
Kuuntelin CD-levyä, jonka joku oli antanut, ja selailin kirjaa.
Asiat alkoivat valjeta minulle.
Laulussa kerrottiin ystävästä, -
joka oli läsnä jokaisen itketyn kyyneleen aikana, -
joka antaisi kaiken vuokseni.
Mies lauloi Jeesuksesta sanomatta Hänen nimeään.
Sanoin: "Uskon Jumalaan. Haluan samaa, mitä miehellä on."
Tätä jatkui jatkumistaan. Löysin keinon vaientaa sen -
ja valehdella itselleni.
Asuin etelässä maaseudulla 1980-luvulla. Tästä asiasta ei puhuttu.
Tästä ei kerrottu kenellekään seurakunnasta.
En voinut puhua siitä kenenkään kanssa.
Ajattelin: "Jospa rukoilen, luen Raamattua -
ja imen itseeni kristillistä kulttuuria. Ehkä se menee pois." Se ei mennyt.
Menin sattumalta kouluun, -
jossa oli luultavasti maan ainoa kristitty soutuvalmentaja.
Se oli minulle ratkaisevaa, sillä soutu oli minulle tärkeää. Olin siinä hyvä.
Halusin tehdä valmentajaan vaikutuksen.
Oli kuin kaksi intohimoani olisivat sotineet keskenään.
Kysyin häneltä: "Tiedätkö jotain hyvää seurakuntaa?"
Halusin vain tehdä vaikutuksen häneen. Hän sanoi: "Tiedän."
Hän tutustutti minut kristittyihin soutajiin.
Siitä alkoi valtava kääntyminen.
Usko auttoi pitämään kiinni ja säilyttämään toivon, -
että tulevaisuudessa saattoi olla jokin parantumiskeino.
Se ei vienyt pois tuskaa eikä tunteiden voimaa.
Näin, miten kristityt naiset rakastivat toinen toistaan sydämestään.
He rohkaisivat ja tukivat toisiaan. Se ei ollut teeskentelyä.
Se ei ollut mielistelyä eikä itsensä tekemistä tarpeelliseksi.
Oli vain puhdasta rakkautta. Se tuntui siistiltä. Aloin haluta sitä itsekin.
Luin Hal Lindseyn "Maa ― entinen suuri planeetta" -kirjaa.
Kirjan lopussa Lindsey johdattaa kulkemaan Roomalaiskirjeen tien.
Hän vie läpi Roomalaiskirjeen jakeiden -
ja tarjoaa tilaisuutta ottaa vastaan Kristuksen.
Olin töykeä, aina piikit pystyssä.
Silti he tukivat minua eivätkä antaneet periksi. "Jeesus asuu heissä", tuumin.
Pääsin kirjan loppuun. Tiesin, että olin löytänyt vastaukseni kysymyksiin: -
Miten pääsee Jumalan yhteyteen? Miten pääsee taivaaseen?
Miten toimitaan oikein? Miten eletään Jumalalle? Menin polvilleni.
Olin yksin huoneessa. Olin 19-vuotias.
Olin lentokoneessa matkalla kotiin.
Luin Josh McDowellin kirjan "Enemmän kuin puuseppä".
Kirjan lopussa on kääntymisrukous. Ajattelin: "Okei, nyt on aika."
Rukoilin. Minusta tuli kristitty lentokoneessa matkalla kouluun.
Olen iloinen, että tein sen.
Otin askeleen hiljaisesti.
"Uskon Häneen. Lähden seuraamaan Häntä."
Kääntymiseni ei ollut mitenkään dramaattinen.
Seksuaalisuuteni ei muuttunut, kun olin tehnyt päätöksen.
Ainoastaan uskollisuuteni kohde muuttui.
Sillä hetkellä ajattelin, että lähden seuraamaan Jeesusta.
Tulin äärimmäisen epätoivon pisteeseen.
"Herra, jos tämä on parasta, mitä voit tarjota, minulle riitti.
Haluan kuolla. Jonkin täytyy muuttua. Täytyy tapahtua jotakin radikaalia."
Otin esiin Billy Grahamin kirjan "Onnen salaisuus".
Sanoin Billyä ivaten: "Miten voisit tietää mistään yhtikäs mitään?
Itse elät täydellistä elämää."
En päässyt pitkällekään kirjassa, -
kun jo tiesin, että evankeliumi on totta.
Kaikki, minkä edestä olin pannut elämäni likoon, oli valhetta.
Olin polvillani vuoteeni vieressä ja nyyhkytin.
Sanoin Herralle: "Anna anteeksi. En edes tiedä, mitä olen tehnyt."
Menin seurakuntaan sunnuntaina. Siellä ylistettiin.
En ollut ikinä kokenut mitään sellaista seurakunnassa.
Ihmiset olivat kohottaneet kätensä.
Pystyi tuntemaan Jumalan vääristämättömän läsnäolon.
Aloin itkeä ja puhua Herralle. "Olen etsinyt tätä. Miten saan sen?"
Koin syntyneeni homoseksuaaliksi.
Tiesin, että homoseksuaalinen elämäntyyli oli muuri -
minun ja Jeesuksen luo tulemisen välillä, sillä en voinut muuttua.
En valinnut homoutta. Se ei ollut vain seksuaalisia tekoja. Minä olin se.
Olin kokenut olevani erilainen koko ikäni.
Jumalan vastaus oli sanoa minulle: "Rakastan sinua.
Sinun ei tarvitse olla homo."
Ajattelin: "Tuo ei tullut minusta, sillä en tosiaankaan ajattele noin -
enkä usko tuohon."
Pysähdyin. "Okei. Mitä se tarkoittaa? Miten suhtaudun siihen?"
Seisoin parvella ja ylistin Jumalaa.
Elimistössäni oli yhä alkoholia ja huumeita.
Seisoin parvella ja keskustelin Jeesuksen kanssa.
Hän sanoi jotakin, mikä muutti minut ikihyviksi: -
"Linda, voit syntyä uudelleen. Ei ole väliä, millaisena luulet syntyneesi."
Sanoin: "Okei, Jeesus. Annan Sinulle mahdollisuuden."
Se on ollut prosessi. Se on vaatinut työtä.
Kaikki ei muuttunut yhdessä yössä. Piti tehdä tietoisia päätöksiä.
Herra on antanut voiman voittaa vaikeudet.
Hän oli huolehtivainen ja ystävällinen. Hän ei aloittanut sanomalla: -
"Sinä ällötys. En voi uskoa, missä olet ollut ja mitä olet tehnyt."
Hän sanoi: "Rakastan sinua."
Kun Hän sanoi: "Sinun ei tarvitse olla homo", oli kuin 50 kilon taakka -
olisi pudonnut harteiltani. Se oli vastaus, jota en tiennyt etsiväni.
Vihasin Jumalaa. Koin, että Hän oli pettänyt minut.
Että Hän oli jättänyt minut kohdeltavaksi raa'asti.
Ettei Hän kuule rukouksiani.
Koin, ettei Hän välittänyt minusta.
Vuodatin huutaen Herran eteen -
syntini ja tuskan, jossa elin.
Miten raastavaa oli elää kaksoiselämää.
Että halusin lopettaa, mutten tiennyt, miten.
Ajattelin, että vaikka kuolisin homona ja päätyisin helvettiin, -
en enää välittänyt.
Ehkä sekin olisi parempi kuin ainainen kamppailu.
Kun olin klubeilla, juhlin ja harrastin seksiä, olin pilvissä, -
mutta kun koin oloni yksinäiseksi ja hylätyksi, olin taas syövereissä.
Tuli alttarikutsun vuoro.
Sanoin Herralle: "En voi tehdä mitään, -
mutta Sinä voit tehdä kaiken. Haluan vapauden, josta he puhuivat.
Haluan pystyä olemaan oma itseni ilman kaksoiselämää."
Päätin kirjoittaa kirjeen ja luetella kaikki ihmiset, -
jotka olivat satuttaneet minua tai hylänneet minut.
Aioin sanoa kirjeessä: "Teidän takianne tapoin itseni."
Koin valtavaa rauhaa.
Huomasin itsessäni eron. Jumalan täytyi olla läsnä.
Laitoin television päälle.
Televisiossa näkyi jotakin ihmeellistä.
Se oli näytelty kertomus.
Siinä näytettiin kaukaa jotakuta miestä.
Hän kantoi, raahasi jotakin.
Näin myös ihmisten kasvot. He huusivat hänelle.
He heittelivät häntä tavaroilla.
He yrittivät tarttua häneen kuin tappaakseen.
En pystynyt ymmärtämään, mitä mies oli tehnyt, -
kun ihmiset häntä niin vihasivat.
Olin joka ilta polvillani ja luin Roomalaiskirjettä ja sen totuutta.
Vahvoja sanoja, mutta samalla elämän sanoja.
Eräs asia järkytti minua elokuvassa.
Näin omat kasvoni väkijoukossa.
Se järkytti minua ytimiäni myöden.
Olin väkijoukon mukana vihaamassa miestä, joka liikkui minua kohti.
Hän sanoi: "Tein tämän kaiken vain sinun takiasi."
Kun kuulin sen, kyyneleet tulvahtivat silmiini, -
koska halusin kuolla.
Kukaan ei varmastikaan kuullut eikä nähnyt minua.
En voinut uskoa, että hän sanoi kärsineensä sen minun takiani.
Käsitin, että Hän oli Jeesus.
Lakkasin käymästä seksikaupoissa.
Lakkasin katsomasta pornoa.
Lopetin masturboinnin. Lopetin kaksoiselämän.
Ääni sanoi: "Olet tehnyt liian paljon. Ei Jumala pysty antamaan anteeksi.
Olet tehnyt liian paljon syntiä. Hän ei anna sinulle anteeksi."
Heti sen perään toinen ääni sanoi: -
"Mutta jos pyydät Häneltä anteeksi, Hän antaa anteeksi."
Päätin pyytää Jumalalta anteeksi.
Sen jälkeen aloin vähitellen käsittää, mitä elämässäni oli tapahtunut.
Aloin ymmärtää haavoja, joita olivat jättäneet hyväksikäyttö, laiminlyönti, -
solvaukset, kannustuksen puute, -
arvottomuuden tunne ja tunne siitä, etten ole rakastettava.
Aloin kysyä: "Miten voit rakastaa minua kaiken tekemäni jälkeen?"
Ajattelin aina, että minun piti tehdä jotakin, jotta minua voitiin rakastaa.
Hän sanoi: "Rakastan sinua huolimatta siitä, mitä olet tehnyt."
En ollut vakuuttunut siitä.
Olin Saksassa osallistunut tekoihin, jotka olivat hyvin häpeällisiä.
Aloin sanoa hänelle: "Etkö muista, että olen tehnyt näin?"
Hän keskeytti minut. "Mutta minä rakastan sinua."
Päätin, että haluan suhteen Hänen kanssaan, maksoi mitä maksoi.
Olin uusi mies, uusi luomus.
Vanha oli poissa. Olin saanut uuden elämän.
Jumala näytti, millainen on ikuisuus.
Kun äiti kuoli, ostin samalla kolme hautapaikkaa perheellemme.
Se oli iso muistutus aina, kun vein kukkia äidin haudalle.
"Tuolla äitini makaa.
Tuohon isoäitisi lasketaan. Ja tuonne sinä päädyt."
Oman kuolevaisuuteensa katsominen -
pakottaa ajattelemaan, mitä on vastassa haudan takana.
Jouduin sen kanssa vastakkain. Minulla oli vanhurskauden siemen, -
jonka olin saanut 12-vuotiaana, kun olin antanut elämäni Herralle.
Nyt, 42-vuotiaana, jouduin miettimään, missä viettäisin ikuisuuteni.
Kaikki ei pääty siihen, että ruumis haudataan.
Mitä sitten tapahtuu? Se voi tulla äkimmin kuin luuletkaan.
Silmäni avautuivat eräänä yönä.
Herra veti minut kuilun ääreen. Elämäni oli risteyskohdassa.
Voinko olla vapaa lihassani?
Voinko olla haluamatta naista? Katsoa naista tuntematta himoa?
Kysyin Jumalalta rakastajastani.
Kuulin sanan -
"Ei!"
Naispastori soitti. Hän sanoi: -
"Näen hengessäni, että haluat palata Kristuksen luo.
Tiedät, miten vapautua, mutta et tiedä, miten pysyä vapaana.
Koet, ettei Jumala voi käyttää sinua, koska olet ollut julkilesbo.
Jumala aikoo käyttää kaikkea sitä."
Jokin alkoi avautua ja purkautua.
Kivikova maa alkoi murtua. Pastori pystyi istuttamaan minuun sanoja.
Jumala vaiensi minut. En kyennyt sanomaan mitään moneen minuuttiin.
Kuuntelin vain. Kyyneleet alkoivat virrata, sillä hän oli osunut oikeaan.
Kun kuulin sydämessäni sanan "ei", -
oli kuin Jumala olisi antanut selkeyden ikkunan.
Sydämeeni laskeutui varmuus.
Jumala sanoi: "Valitset tänä päivänä, ketä aiot palvella.
Olen ollut läsnä. Olen rakastanut ja suojellut sinua. Valitset tänä päivänä.
Jos torjut minut tänään, -
annan sinun mennä, ajelehtia pois ja tehdä, mitä ikinä haluat.
Sen tien päässä odottaa kuitenkin tuomio."
Pystyin tekemään valinnan -
sinä pienenä selkeyden hetkenä, jonka Jumala soi minun saada.
Kiitän Jumalaa siitä.
Heräsin yhtenä aamuna.
Olin vetänyt kokaiinia edellisenä iltana. Olin tavannut jonkun naisen.
Herättyäni koin oloni uudistuneeksi.
En himoinnut kokaiinia enkä naisia.
Aivan kuin Jumala olisi puhdistanut sisimpäni.
Kysyin: "Oletko todella vapauttanut minut? Miksi juuri tänään, Jumala?"
Hän sanoi: "Tulit aina luokseni. Siksi tänään olen vapauttanut sinut."
Sanoin: "Valitsen tänään Jumalan." Vihollinen sanoi: -
"Entä toimeentulosi? Et voi lopettaa Venus-lehden julkaisemista."
Sanoin: "En tiedä. Tiedän vain, -
että tässä hetkessä minun pitää luottaa Jumalaan ja valita Jumala."
"Entä puhujatilaisuus, josta sinulle on jo maksettu?
Menet New Yorkiin Schomburg- keskukseen ja pride-kulkueeseen.
Et voi tulla uskoon tänään", vihollinen sanoi.
Sanoin: "En tiedä, mitä sanon siellä, mutta menen sinne uskovana.
Valitsen Herran tänään."
Mieleni uudistui.
Koin, että olin viimein se Miriam, joksi Jumala oli minut luonut.
Sitten kyyneleet alkoivat virrata.
Pyhä Henki tuli ylleni ennen kokemattomalla tavalla.
Aivan kuin minut olisi pesty.
Huumeet olivat poissa. Himo naisia kohtaan oli poissa.
Hyppelehdin. "Kiitos, Jumala." Kaaduin lattialle. "Kiitos, Pyhä Henki."
Vapautta Jumalassa ei voi verrata mihinkään.
Menin Schomburgiin. En ilmoittanut muutoksestani kenellekään etukäteen.
Sanoin Jumalalle: "Sinä näytät, mitä pitää tehdä."
Hän oli jo näyttänyt jakeen, ettei pidä huolehtia sanoista etukäteen.
Hän antaisi juuri oikeat sanat oikeassa hetkessä.
Samalla ajattelin: "Tunnen homo- ja lesboyhteisön.
He tulevat olemaan raivoissaan!"
Iltana, jona annoin elämäni Jeesukselle, -
tyttö, jonka kanssa olin ollut seura- kunnassa, kysyi kotimatkalla: -
"Tarkoittaako tämä, ettet enää ole homo?"
Vastasin: "Se tarkoittaa mitä ikinä Jeesuksella on varattuna minulle."
Paneelissa oli kustantajia. Kaikki tunsivat toisensa.
Oli kirjankustantajaa, lehdenkustantajaa ja kirjailijaa.
Istuimme vierekkäin.
Juontaja esitti kysymyksiä. "Miten aloititte työnne?"
Kerroin Venus-lehden perustamisesta. Muut vastasivat myös.
"Miten keräsitte lukijakuntanne?" Vastasin.
Viimeinen kysymys kuului: "Mihin suuntaan julkaisunne on menossa?"
Tiesin, että se oli Jumalan avaama ovi. "Kerro heille nyt."
Luin Raamatusta Jumalan lain.
"Älä makaa miehenpuolen kanssa, niinkuin naisen kanssa maataan; -
se on kauhistus."
Ajattelin: "Huh, se on jotakin, mistä Jumala ei pidä.
Minulle on valehdeltu kaikki nämä vuodet."
Laskin Raamatun kädestäni ja sanoin:
"Sinun täytyy auttaa minua muuttumaan."
Sanoin: "Venus tekee täyskäännöksen.
Lähdemme täysin päinvastaiseen suuntaan.
Olemme tähän asti rohkaisseet homoja ja lesboja -
tulemaan ulos kaapista ylpeinä ja kertomaan siitä kaikille.
Tästä lähin kerromme homoille ja lesboille, -
ettei tämä ole sitä, mitä Jumala tarkoitti."
Oli niin hiljaista, että olisi voinut kuulla nuppineulankin putoavan.
Juontaja... En katsonut vasemmalle enkä oikealle muihin panelisteihin.
Olin kuin Jeremia. "Älä katso heitä kasvoihin. Sano, mitä Jumala sanoo.
Anna mennä vain."
Sanoin: "Tämä ei ole sitä, mitä Jumala on tarkoittanut.
Venus opettaa tästä lähin, miten pääsee ulos homoseksuaalisuudesta.
Siihen tarvitaan omistautunutta suhdetta Jeesuksen kanssa.
Sen Hän on tehnyt minulle."
En sen koommin ole enää tehnyt homoseksuaalisia tekoja.
Siitä on nyt yli 30 vuotta.
Riippuvuutta aiheuttava halu murtui hetkessä.
Ei mielessä. Minulla oli yhä kamppailuja ja tunteita, -
paljon epävarmuutta ja kohtia, jotka tarvitsivat parantumista.
Jeesus tuli sisään. Hän lähetti sanansa ja paransi minut.
Ps. 107:20: "Hän lähetti sanansa ja paransi heidät -
ja pelasti heidät haudasta."
Hiljaisuutta kesti pitkä tovi. Annoin sen jatkua.
Hiljaisuus on joskus hyväksi. En sanonut sanaakaan, eivätkä hekään.
Kun juontaja toipui järkytyksestä, hän siirsi puheenvuoron seuraavalle.
Heti paneelin jälkeen oli juhlat. Ajattelin: "Älä mene juhliin.
Juokse autolle ja aja New Jerseyyn. Älä jää vastaamaan kysymyksiin."
Herra sanoi: "Ei. Jos tämä on palvelutehtäväsi, aloitat tästä.
Jäät juhliin ja otat vastaan sen, mitä vastaan tulee."
Kävelin alttarille.
Sanoin vain: "Jeesus, Jeesus." En tiennyt, miten rukoillaan.
Toistin vain Jeesus-nimeä. "Tarvitsen Sinua."
Aivan kuin rakkaus olisi valunut -
päähäni, sydämeeni, vatsaani, mieleeni ja sieluuni.
Elävän Jumalan Henki pelasti ja va- pautti minut homoseksuaalisuudesta.
Hän sanoi minulle sinä iltana: "Ellet ota minua vastaan, kuolet."
Hän nosti sieluni kadotuksen kuopasta, kuoleman kuilusta.
Sheolista. Sanoin: "Kiitos, Herra."
Makasin lattialla kuin märkä rätti. Olin itkuinen ja räkäinen.
Olin Jumalan läsnäolossa.
Rukoilijamummot rukoilivat puolestani niin kovin, että sylki lensi.
He laskivat ylleni liinoja, joita tavataan tuoda peitteeksi, -
ettei paljastuisi mitään sopimatonta. Kohtasin Herraa.
Poskellani oli räkää.
Makasin kasvot lattiaa vasten ja kohtasin Jeesusta.
Se oli elämäni pyhin kokemus.
Koin syvästi tulevani rakastetuksi ja hyväksytyksi.
Se oli parempi kuin mikään humala tai suhde.
Viivyin Herran läsnäolossa.
Tiesin, että kun lähtisin sieltä, päättäisin, kenet valitsisin.
Mietin, saisinko jäätävää kohtelua.
Jätettäisiinkö minut yksin?
Muut pysyisivät loitolla. "Hän on kajahtanut."
Niin ei käynyt.
Juhlissa luokseni tuli yksitellen ihmisiä sanomaan: -
"Kävin ennen seurakunnassa. En ole onnellinen elämässäni.
Minäkin haluan pois."
Yksi nainen sanoi: -
"Olin ennen jumalanpalvelija. Luisuin taaksepäin. Siksi suistuin tähän."
Ihmiset tulivat yksitellen luokseni. "Kiitos."
"Kiitos, että kerroit ja puhuit siitä rohkeasti tässä ympäristössä."
Sanoin: "Lady Gaga, vaikene. En ole syntynyt tällaiseksi.
Synnyin Kaikkivaltiaan pojaksi. Mullistuksen, herätyksen tuojaksi."
Tiesin, mitä Jumalalla oli varattuna.
Hän nostaisi, ei vain minun ääntäni, sillä meitä on monia.
Hän nostaa uuden kansakunnan, joka on kokenut tämän asian.
He eivät voi katsoa minua kuin baptisti- tai helluntaisaarnaajaa -
ja sanoa: "Hän ei tiedä, mistä hän puhuu. Hän haluaa vain tuomita."
He tietävät, että olin samassa tilanteessa.
He tietävät, että olin jumissa samoissa kamppailuissa. Mutta olen vapaa.
"Ja tuommoisia te olitte, jotkut teistä; mutta te olette vastaanottaneet peson,
te olette pyhitetyt, te olette vanhurskautetut meidän Herramme -
Jeesuksen Kristuksen nimessä ja meidän Jumalamme Hengessä."
"Paetkaa haureutta. Haureuden harjoittaja tekee syntiä -
omaa ruumistansa vastaan [...] Vai ettekö tiedä, että teidän ruumiinne -
on Pyhän Hengen temppeli, joka Henki teissä on ja jonka te olette -
saaneet Jumalalta, ja ettette ole itsenne omat? Sillä te olette kalliisti-
ostetut. Kirkastakaa siis Jumala ruumiissanne." 1. Kor. 6:18―20.
Kaikessa kyse on tästä: kunnian tuottamisesta ristin uhrille.
Oletko valmis antamaan elämäsi Hänelle?
Jättämään ne, jotka ainoastaan lupaavat rakkautta?
Seuraamaan ainoaa, joka on todistanut rakastavansa sinua?
Ei viemällä sinut ulos, hauskuuttamalla tai imartelemalla.
Vaan kuolemalla kammottavan kuoleman ristillä edestäsi.
Raamattu sanoi yli 2 000 vuotta sitten homoseksuaaleista: -
"Tällaisia jotkut teistä olivat."
Päätetään tutkielma entisistä homoseksuaaleista -
luomalla katsauksen siihen, -
miten Jumala tuo parantumisen ja muutoksen elämäntyylin hylänneille.
Ei voi olla samaan aikaan kristitty homo tai lesbo, ellei tee parannusta.
Tiesin, että piti valita joko homous tai Kristuksen seuraaminen.
En voinut olla kristitty homo. Tunsin Sanaa kyllin.
Kristus ja pimeys eivät voi asua ihmisessä samanaikaisesti.
Päätin lähteä seuraamaan Kristusta, -
välittämättä siitä, muuttuivatko tunteeni tai katosivatko viehtymykset.
En kertaakaan ajatellut: "Jumala hyväksyy tämän. Olen kristitty homo."
En kokenut sellaista kiusausta.
Ajattelin kyllä, että minut oli hylätty. Ettei minua voitu parantaa.
Tämä synti ei määritä, kuka olen.
Valinta lähteä seuraamaan Jeesusta oli elämäni vaikein päätös, -
sillä olin luopumassa epäjumalasta, jonka olin tehnyt tyttöystävästäni.
Tie on vaikea. - Prosessi on ollut työläs.
Vaaditaan sitkeyttä. Kyyneliä.
En käsittänyt, että se vaatisi kuolemista itselle.
Minun piti antaa Jeesuksen nostaa minut kuolleista.
En ymmärtänyt, mitä merkitsi ottaa joka päivä risti ja seurata Häntä.
Kuolla Hänen kanssaan ja nousta Hänen kanssaan kuolleista.
Se on prosessi. Välillä lankeaa. Mutta täytyy aina nousta ylös joka päivä.
Jumalan Sanan pitää antaa tulla oksastetuksi, kylvetyksi sieluumme, -
jotta mieli, tahto ja tunteet vapautuisivat.
Otin sen sydämeeni. "Minun pitää saada Sana sisääni."
Täytyy luopua asioista, jotta pääsee irti. Ei voi käydä homoklubeilla.
Joutuu luopumaan joistakin ihmissuhteista.
Etsi joku, joka on päässyt irti.
Piti työstää viehtymyksiä.
Piti käsitellä sitä seikkaa, että tuntisin vetoa joitakin miehiä kohtaan.
Olisi hölmöä sanoa, ettei ikinä olisi kiusauksia.
Tänään tiedän, minne viedä ne asiat. Ristin juurelle.
Vapaus ei ole sitä, ettei ole taisteluja. Todellinen vapaus -
on kykyä sanoa "ei".
Minulla oli oma tahto.
Kun tunsin vetoa johonkuhun, myönsin asian, mutta kiitin Herraa.
"En anna tämän vetovoiman saada minua lähestymään häntä -
tai hakemaan erityistä ystävyyttä."
Jumalan voima tuli elämääni ja vapautti minut.
Se vapautti minut voimasta, joka pakotti minut toimimaan.
Se ei vapauttanut kiusauksista. Koin kiusauksia vielä monta vuotta.
Se vapautti minut voimasta. Pystyin tekemään valinnan.
Syntiä ei ole kiusaus vaan se, mitä teemme kiusauksella.
En salli itseni mennä tilanteisiin, -
jotka ruokkisivat entistä ajattelutapaani.
Mene takaisin armoistuimen luo ja sano: "Jeesus, tarvitsen Sinua.
Ota hallintavalta, etten enää ajattelisi niitä asioita."
Jumalan armo on ihmeellinen.
Se on niin voimallinen, että se antaa kyvyn sanoa synnille "ei".
Raamattu sanoo ihanasti Tiit. 2:ssa, että se kasvattaa meitä -
hylkäämään jumalattomuuden ja elä- mään vanhurskaasti tässä elämässä.
Jumalan armo ei ole hengellinen verho sinun ja Hänen välillä, -
jotta voit jatkaa synnissä.
Muistan olleeni alttarilla päivänä, jona pelastuin, -
ja ajatelleeni, etten ole homo.
Kenenkään ei tarvinnut kertoa sitä. Kenenkään ei tarvinnut sanoa.
Tiesin, ettei Jumala luonut minua homoksi.
Huomasin, etten paininut vain omien ajatusteni kanssa.
Taistelussa oli mukana voimia, jotka tulivat ulkopuoleltani.
Minun piti panna se käytäntöön.
Piti mennä kotiin, sulkea ovi ja olla harrastamatta seksiä itseni kanssa.
Minun piti luopua vanhoista ystävistä, jotka halusivat vetää minut takaisin.
Raamatussa sanotaan, ettei meillä ole taistelu lihaa ja verta vastaan -
vaan meitä vastaan hyökkääviä hengellisiä voimia vastaan.
Se oli vaellusta Jumalan kanssa päivä päivältä, askel askeleelta.
Minun piti valita rukoileminen ja Raamatun lukeminen.
Piti ottaa selvää, mitä Jumala sanoi valinnoista ja itseni kieltämisestä.
Kohtasin vihollisen ja tajusin, -
että olin vahvempi Kristuksessa -
kuin uhka, pelko ja häpeä tietyntyylisestä viehtymyksestä.
Eräs mainio sielunhoitaja -
auttoi minua setvimään identiteettiongelmia.
Olin luopumassa epäjumalasta, jonka olin tehnyt tyttöystävästäni.
Hän oli kirjaimellisesti elämäni.
Hän oli kaikki rakkaus, mitä olin kokenut siihen saakka.
Kun valitsin Jeesuksen seuraamisen, Hän kohtasi minut siinä, missä olin.
Piti harjoittaa paljon itsekuria. En saanut masturboida enkä fantisoida.
Huomasin, että pystyin valitsemaan, mitä ajattelin.
Minun ei tarvinnut seurata mielihalujani.
Jumalan Sana alkoi piirto piirrolta uudistaa mieltäni, -
kun aloin lukea sitä.
Olin saanut seksuaalisuuteni tietyllä tavalla hallintaani -
pidättyväisyyden suhteen.
Ennen kuin menimme naimisiin, -
Herra kutsui minut vuodeksi pidättäytymään kokonaan.
En edes masturboinut enkä mitään. Nuorelle se on aikamoinen ihme.
Ainakin minulle se oli ihme.
Se oli merkki ja ihme.
Se vaati moraalista ponnistelua, mutta läsnä oli myös armoa. Se oli tärkeää.
En tajunnut, että Jeesuksen piti laittaa minut taas kokoon.
Jeesuksen piti kertoa minulle, kuka tosiasiassa olen.
Hänen piti murtaa kaikki valheet, lupaukset, vääristymät ja käänteet.
Olin niillä rakentanut itsen, joka ei ollut Jumalan luoma nainen.
Huomasin, että jos etsin hetero- seksuaalisuutta enkä Jeesusta, -
en pääse mihinkään.
Ei ikinä löydä vapautta, ellei päätä, -
että ainoa merkityksellinen asia on, mitä Jeesus ajattelee sinusta.
Aina kun luulen pystyväni siihen omin voimin, kaadun rähmälleni maahan.
Kun pystyn iloitsemaan heikkoudes- sani ja hyväksymään ristintyön, -
Hän auttaa.
Hän antaa voimaa toimia oikein.
Hän vahvistaa, jotta pystyn seisomaan paikassa, jossa muuten lankeaisin.
Aloin etsiä Jeesusta ja oppia Hänen luonteestaan ja Persoonastaan.
Tutustuin siihen, kuka Hän on.
Hän rakasti minua aidosti ja ehdoitta.
Huomasin, että haluaisin olla enemmän Hänen kaltaisensa.
En tiedä, missä olisin ilman Jeesusta.
Jeesus voi käsitellä kipuni. Hän kestää sen.
Jeesus voi parantaa haavat, joista kipu on lähtöisin.
Piti valita olla Kristuksessa. Se on valinta, joka täytyy tehdä.
Ei ihminen sattumalta ala rukoilla tai lukea Raamattua.
Jeesus ei pitänyt minua langenneena vaan voittoisana.
Hän näki minut tyttärenään ja halusi minun tietävän sen.
Näen Sinun silmilläsi. Haluan näyttää siltä. Kuulen äänesi, -
ja haluan kuulostaa siltä. Haluan elää niin kuin Sinä elit ihmisten parissa.
Hänestä tuli minulle kuin uusi vanhempi.
Vain Jeesus voi parantaa sen, etten saanut sidettä äitiini.
En saa uutta äitiä 22-vuotiaana.
Jeesus voi palata ajassa taaksepäin ja hoitaa lasta, joka olin.
Haluan viettää aikaa kanssasi. Asua sinussa. Asu Sinä minussa.
Tee minusta uusi luomus, koska olen niin rakastunut Sinuun.
Keskityin enemmän Häneen kuin ongelmiini.
Voin valita luottaa Häneen. Se tarkoittaa, -
että vaikka en ymmärtäisi, mitä ihmettä Hän tekee, -
voin uskoa Hänen hyvyyteensä ja toimia sen mukaisesti.
Olin Herran edessä -
ja kutsuin Hänet vuodattamaan tervehtymistä sieluuni.
Täytyi kuihduttaa tietyt alueet ja ruokkia tiettyjä alueita.
Aloin vahvistua miehenä ja tajuta, että olen Jumalan mies.
Se tarkoittaa, että elämäni on sopusoinnussa Sanan kanssa.
Jos Sanassa kielletään makaaminen miesten kanssa, -
en voi maata miesten kanssa.
Room. 12:2: "Älkääkä mukautuko tämän maailmanajan mukaan, -
vaan muuttukaa mielenne uudistuksen kautta, -
tutkiaksenne, mikä on Jumalan tahto, mikä hyvää ja otollista ja täydellistä."
Kasvoin Sanan tuntemuksessa ja annoin mieleni uudistua.
Se johti muutokseen.
Aloin kasvaa emotionaalisesti, mielellisesti ja hengellisesti -
ja sitä kautta myös seksuaalisesti.
Minun piti valita, ketä palvelen.
Lihaani ja himojaniko, jotka haluavat ajatella tiettyä asiaa, -
jotta voisin olla kiihottunut 20 tai 30 minuutin ajan?
Vai valitsenko Jeesuksen? Sanonko: "En halua tuota. Haluan Sinut"?
Kun käsittää, millainen on Hänen sydämensä, kuka Hän on -
ja kuka itse on Hänelle, sitä haluaa valita Hänet.
Se on paloa ja poltetta. Sitä haluaa antaa itsensä Hänelle.
Hän on sulhasemme. Sälli tai nainen, Hänestä tulee aviomiehemme.
Hän on Iskäni. Olen Hänen Poikansa.
Hän on Kuningas, hyvä Kuningas. Olen orja. Hän on kaikkeni.
Jumala on tosi armollinen.
Hän vakuutti, ettei Hän ole sellainen vanhempi, joka hylkää.
Hän ei ikinä jättäisi.
Se on suhde. Seurakunta ei auta, kun olet matkalla kotiin yöllä humalassa.
Haluat mennä jonkun tytön luo tai diileri soittaa. "Haluatko pussukan?"
Silloin pitää sanoa: "Jumala, auta! Älä anna minun ottaa puhelinta käteeni.
Kuule minua. Olen palasina ja sekaisin. En halua tätä." Se on suhde.
Hän loi sinut. Hän rakastaa sinua. Hän tietää, että olet sekaisin.
Siksi Hänen kätensä on ojennettuna. "Tule, lapseni. Odotan sinua."
Jumala kehotti kärsivällisesti lepäämään Hänessä.
"Lakkaa pinnistelemästä."
Jumala on ainoa vastaus. Saatana valehtelee, ettet pääse ulos. Pääset!
Puhu Jumalalle. Ole rehellinen.
Jumala opetti kuuntelemaan ääntään. Hän on se, joka tuntee minut -
ja joka antaa minulle nimen. En anna -
muiden ihmisten ja heidän komment- tiensa määrittää tai leimata minua.
Kun luovuttaa tunteensa, -
voi tunnistaa, mistä tunteet tulevat, -
ja mitä päteviä tarpeita tunteiden taustalla on todellisuudessa.
Sitten voi pyytää, että Luoja täyttää nuo tarpeet.
Hän on totisesti täyttänyt -
isän roolin ja oikeasti isin roolin elämässäni.
Kun koin Herran, Hänestä tuli Isä, joksi omasta isästäni ei ollut.
Minun piti pitää kiinni Hänestä kaikella, mitä minulla oli.
Löysin täyttymyksen, jota etsin.
Se on paljon parempi kuin mikään, mitä jahtasin ennen.
Ihmiset, jotka onnistuvat parhaiten jättämään homoidentiteetin -
ja omaksumaan heteroidentiteetin, -
ovat niitä, jotka sitoutuvat pysyviin suhteisiin seurakunnassa.
Aloin etsiä miespuolisia uskovia ystäviä. Terveitä suhteita, -
joihin ei liittynyt seksuaalisuutta. Liityin kotisoluun.
Opin kertomaan asioistani avoimemmin.
Supernaiselliset naiset sanoivat: "Tule, mennään, tehdään juttuja."
"Minäkö? Ettekö tajua, etten ole yksi teistä?"
He sanoivat: "Et sinä ole minusta mitenkään erilainen.
Olet nainen. Hengaillaan yhdessä."
Se vahvisti minua valtavasti.
Kävin pienryhmissä monia kertoja viikossa.
Kävin läpi erilaisia raamatunlukuohjelmia.
Pidin mieleni kiireisenä. En halunnut langeta.
He opettivat minulle olemuksellaan, miten vaeltaa naiseudessa.
Mikään ei muuttanut minua enemmän kuin se, että menin miesryhmään -
ja sanoin: "Harrastan seksiä miesten kanssa enkä tiedä, miten lopettaa."
He katsoivat minua silmiin ja sanoivat:
"Emme ymmärrä sitä. Se saattaa suututtaa meitä.
Rakastamme sinua kuitenkin sellai- sena kuin olet. Haluamme auttaa."
Hän on parantanut isän jättämän haavan, jonka sain lapsena.
Jumala rakastaa minua ehdoitta. Minua, Dean Baileya.
Pystyin saamaan anteeksi ja pyytämään anteeksi äidiltäni.
Se oli sanoinkuvaamatonta.
Jumala on tullut uskollisesti kohtiin, joissa on ollut haavoja.
Hän on parantanut lapsuuteni vääristymät.
Alkoi sisäisen parantumisen prosessi.
Se on hoitavaa rukousta, joka ammentaa psykologiasta.
Rukouksessa etsitään sielun kohtia, joihin sovelletaan Jumalan läsnäoloa.
Hän alkoi viedä minua lapsuuteeni ja sanoa: -
"Etsitään kokemillesi erilaisuuden tunteille oikea määritelmä."
Joku tunnisti minussa demonisen henkivallan.
He ajoivat henget ulos. En tiennyt, että niitä oli, ennen kuin ne lähtivät.
Tapasin naisen, josta tuli vaimoni.
Maailmamme oli isompi kuin vain hän ja minä. Se oli hyväksi, vaikka pelotti.
Tapasimme evankelioivassa opiskelijatyössä.
Tapailimme pitkään ja menimme aikanaan naimisiin.
Kun tapasin tulevan aviomieheni, ajattelin: "Häntä voisin tukea."
Kristus on ollut ainoa, joka on pystynyt vastaamaan -
sydämeni läheisyydenkaipuuseen ilman häpeää.
Jeesus ei ole vain Vapahtaja vaan Herra ja Kuningas.
Sanoin Jeesukselle: "Kyllä". Sen jälkeen en ole vilkuillut taaksepäin.
Kristus on päämäärä. Uskon niin.
Elämäni on hedelmää Hänen kanssaan vaeltamisesta.
Jumalalle kaikki on mahdollista. Älä käänny pois Hänestä -
äläkä käperry ongelmiisi. Käänny Jeesuksen puoleen.
Vaikka yhä käyn taistelua jollakin tasolla, -
en enää pidä itseäni homomiehenä.
Sanotaan: "Olen parantunut" ja "Jumala parantaa minua".
Usein sillä tarkoitetaan prosessia.
Nykyään olen jonkin verran kiitollinenkin taisteluistani.
Ne ovat opettaneet, miten kääntyä Jeesuksen puoleen -
kivussa, pelossa tai syntien ahdistamana.
Päämääräni ei ole heteroseksuaalisuus -
vaan vanhurskaus ja eheys. Elää elämää, johon Jumala on kutsunut.
Ei ollut oikotietä.
Siihen ei auttanut pintapuolinen rukous. Se oli pitkä matka.
Hän antoi todellisen rauhan ja ilon.
Minulla oli rauhan ja ilon kopio, jota lääkitsin alkoholilla ja huumeilla.
Nyt minulla on aito rauha ja ilo, jotka tulevat Herralta.
Se on sen arvoista. Monet ystäväni 1980-luvulta ovat kuolleet.
Olen ollut saattamassa hautaan liian monta ihmistä, -
jotka kuolivat ennenaikaisesti aidsin ja muun sellaisen takia.
Olen iloinen, että Jumalan armo valtasi sydämeni -
ja sai minut todella tavoittelemaan Häntä.
Luultavasti kuolen HIV:iin. Ei se mitään. Olen sinut sen kanssa.
Pääsen Jeesuksen luo.
Olitpa seksuaalirikollinen, ammattitappaja tai prostituoitu, -
Jumala haluaa parantaa ja vapauttaa sinut.
Hän haluaa vuodattaa sisimpääsi elävää vettä ja viedä sinut taivaaseen.
Hän on täyttänyt tyhjän, pimeän paikan sielussani.
Voin nyt sanoa: "Oi, sieluni."
Sielu janoaa elävää Jumalaa.
Voin sanoa, että Jumala on todellinen.
Saatana sanoo: "Et ikinä vapaudu. Olet ollut naisten kanssa 30 vuotta."
Olen elävä todiste siitä, -
että Pyhä Henki voi muuttaa sinut, jos annat Jumalalle koko sydämesi.
Ei riitä, että luopuu vain homoseksuaalisuudesta.
Täytyy antautua Jumalalle kokonaan.
Jumala, joka kohtaa sinut, missä oletkin, lähetti Poikansa Jeesuksen.
Hän otti synnin ylleen ja mursi sen voiman.
On olemassa vapaus orjuudesta.
Tunsin, että Jumala rakasti minua, vaikka olin lesbo, -
mutta tiesin myös, että elin synnissä.
Hän rakastaa sinua sellaisena kuin olet, ja Hän odottaa, -
että sinä rakastat Häntä sellaisena kuin Hän on. Hän on pyhä.
Tule Jumalan luo sotkuinesi, -
viskikolan, kokaiinin, heroiinin kanssa, yökerhoista, missä ikinä oletkin.
Etsi Jumalan kasvoja päivittäin. Hän kuulee, ja saat läpimurron.
Hän tuli vapauttamaan orjat.
Hän tulee sisään ja antaa valtavan ilon ja rauhan.
Minulla on rauha, jota muut eivät ymmärrä, enkä ymmärrä minäkään.
Se tekee kaikesta kärsimisestä sen arvoista.
Ihmiset etsivät huikeita seksikoke- muksia. Miksei huikeaa suhdetta?
Sitä Jumala haluaa meille.
Jos rakastuu Jumalaan ja Hänen omiinsa, täyttää kaikki käskyt.
Mitä antaisit rakkauden, ilon, rauhan, ystävällisyyden, hyvyyden, -
uskollisuuden, sävyisyyden, itsensä- hillitsemisen eteen? "Autuaita ovat ne,
jotka isoavat ja janoavat vanhurskautta, sillä heidät ravitaan."
Isoatko ja janoatko seksiä? Lupaan, ettet saa tyydytystä.
Se on ohikiitävää. Se kestää vain hetken.
Maailma on myynyt enemmän kuin se voi toimittaa.
Tällaisia jotkut teistä olivat.
Synnillisten himojen orjuus ei enää luonnehdi elämäänne.
Ei siksi, etteikö meissä olisi synnillisiä himoja, -
vaan siksi, että meidät on tuotu Jeesuksen Herruuden alle -
ja elämme nyt pyhää elämää emmekä synnin orjuuttamaa elämää.
Se ei tarkoita, että olisimme täydellisiä tai synnittömiä -
tai ettei tarvitsisi pyytää Jumalalta anteeksi.
Tunnustamme, että elämämme Herrana hallitsee Jeesus, ei synti.
Jumalalla on vain yksi suunnitelma: mukaudumme Hänen kuvakseen.
Onko muutos mahdollinen? Siitä kaikessa on kyse.
Kristinusko on prosessi: muutumme joksikin, joka jo olemme.
Olemme Jumalan lapsia. Nyt meistä tulee Kristuksen kaltaisia.
Muutoksessa keskeistä on se, että tulemme tuntemaan Jeesuksen.
Opimme tuntemaan Hänet Jumalana, joka luopui kaikesta, -
ja Jumalana, joka pyytää sinulta kaikkea.
Kestää hetken, ennen kuin on valmis luopumaan kaikesta.
On helpompi pysytellä ulkopihalla ja vain leikkiä asioilla.
Tai vaieta häpeissään.
Kun mitta tulee täyteen -
ja todella haluaa pureutua elämänsä tarkoitukseen, -
silloin antaa koko elämänsä. Kun tekee niin, -
on valmis kuulemaan parantavan sanan.
On valmis jatkamaan loppuun saakka-
tutkiessaan elämänsä syvimpiä kerroksia, syvää kärsimystä.
Joskus ainoa lääke kärsimykseen on kärsimys, -
kun se luovutetaan sille, joka on armollinen.
Kun annamme rikkinäiset elämämme ihmisinä toinen toisellemme -
uskomattoman armollisen Jumalan valossa, -
löydämme läheisyyden toistemme kanssa -
ja keskinäisen luottamuksen aidolla tasolla.
Emme sen jälkeen halua enää palata vanhoihin aistillisiin jäljitelmiin.
Ne eivät ole verrattavissa siihen, -
että meidät tunnetaan sellaisena kuin olemme ja löydämme Jumalan armon.
Eräänä päivänä koittaa vapaus synnin läsnäolosta, -
koska tulemme asumaan Uudessa Jerusalemissa iäti.
Jumala pyyhkii pois kaikki kyyneleet.
Sinne ei ikinä pääse mitään epäpuhdasta.
Me olemme siellä, me, jotka olimme epäpuhtaita.
Pyhä Jumala on puhdistanut meidät, -
jotta voisimme olla pyhä kansa.
Herra on väkevyyteni
Herra voimassaan on väkevyyteni
Päivä päivältä, joka hetki
Suomennos: Marianne Tenetz