Aegade algusest, loomise hetkest, on toimunud lahing inimkonna pärast.
Seda võideldakse iga inimese südames, valides hea ja kurja vahel.
Kuigi meid on loodud peegeldama Jumalat,
haavab ja kiusab kurjus ise inimesi seda kutsumust hülgama,
et nad teeks oma tahet.
Et kummardaksime loodut, mitte Loojat.
Kuid Jumal saatis oma armust oma Poja Jeesuse Kristuse,
et päästa neid nende patust, et puhastada ja tervendada neid.
Kutsudes meid tagasi tõelise eesmärgi poole,
pannes oma Vaimu meisse ja andes väge vaenlase üle.
OSAD TEIST OLID KORD SELLISED
Kõigist võitlustest, mida peetud igas linnas ja rahvuses,
on 21.sajandi alguses kesksel kohal küsimus,
mis lõikab inimestes Jumala südamesse.
Kas inimesed sünnivad geidena?
Jah.
Ei.
Ma ei tea.
Ma arvan küll.
Usun, et see on inimese enda valik.
Mõned inimesed sünnivad teisiti.
Mõned sündmused võivad neid muuta mingil viisil.
Ma arvan küll. Minu ema on gei.
Geneetika.
Kas sa sündisid geina?
Arvan, et sündisin. Olen selles alati kindel olnud.
Ma ei usu, et nad valisid seda.
Ma tõesti ei tea. See on vist kõige targem vastus.
Ma ei arva nii. See on õpitud.
Sinu vanemad võivad seda teha.
Või sa ise näed teisi seda tegemas ja otsustad, et sulle võiks see meeldida.
Neis on kuri vaim, kui nad sünnivad.
Ma arvan, et nad sünnivad sellisteks.
Pole mingit tõendit, et keegi sünnib geiks.
Lesbist ajakirjanik Camille Paglia ütles:
Keegi ei sünni geiks. See mõte on naeruväärne."
Kui nad ei sünni geiks, siis kuidas neist saavad geid?
90-ndatel väitis meedia, et teadlased leidsid gei geeni.
Kuid tegelikult seda ei leitud.
Me teame, et mõned inimesed kasvavad välja homoseksuaalsest ihast
või kasvavad selleks hiljem oma elus.
Eriti lesbide hulgas on palju tõendeid inimeste edasi-tagasi voolavusest.
Teadlased on uurinud aju ja väidavad,
et homoseksuaali aju on erinev hetero omast.
Aju uuringud ei näita tegelikult midagi põhjuste kohta,
sest meie aju tegutseb meie kogemuste põhjal.
Paljudel juhtudel on homoseksuaalne kiindumus
väga sügav, kinnitatud inimese ellu,
et nii palju, kui nad suudavad meenutada, tundsid nad end väikese lapsena teisiti.
Nende peas on tunne, et nad on sündinud geiks.
Ameerika Psühholoogia Assositsatsioon tunnistas 2008.aastal,
et teadlased pole kunagi leidnud homoseksuaalsuse bioloogilist põhjust.
Pea kõiki, kellega olen tegelenud, on kuritarvitatud
või nad on tulnud välja enesekindla autoritaarsuse alt,
kus midagi oli nende peres väga valesti.
Teadlased on leidnud,
et seksuaalne orientatsiooni muutus on mõne puhul võimalik.
See leiab aset erinevatel määradel erinevates inimestes.
Mitte kõik ei koge täielikku kiindumuse eemaldumist
ega pöördu kunagi tagasi.
See kogemus võib taanduda paljude teiste probleemide keskel
Kuid nad jätkavad sellega tegelemist kogu oma elu.
Mõnel juhul on põhjus üsna kergelt tuvastatav.
Mind kuritarvitas mu lapsehoidja, või mu vend, või mõni sugulane;
nägin pornofilmi või midagi muud sarnast.“
Nende hulgas on kõrgem depressiooni, enesetappude
ja uimastite kuritarvitamise tase.
Gei rohketes kultuurides nagu Taani, Uus-Meremaa, Holland ja Soome,
näeme sama enesetappude ja depressiooni taset.
Inimesed lähevad sellistena ravile, mitte ravi ei tee neid enesetapjalikuks.
Ravi on mõeldud abiks.
Näita mulle kedagi gei elustiiliga, kellel pole kedagi, kellele vaja andestada.
Ütlen, et see on võimatu.
Kui neid ei aidata südamest andestama, ei saa neid ka aidata.
See ongi nende barjäär nende ja Jumala vahel.
Kas geid on sama õnnelikud ja terved nagu ülejäänud rahvas?
Jah. Kui, siis õnnelikumadki.
Füüsiliselt võivad nad ju õnnelikumad olla,
kuid vaimselt on nad kuradi vangid.
Jah, nad on ju inimesed.
Arvan küll nii, sest nad teavad, kes nad on.
Sa võid olla õnnelik,
sul ei pruugi olla suguhaigusi ega geidega seotud haigusi.
Sa võid oma suhtes olla sama stabiilne kui hetero.
See ei tõesta midagi.
Kui nad on väljas ja tunnevad end kellegagi mugavalt,
siis nad on õnnelikud.
Meestel, kes seksivad meestega, on rohkem terviseriske,
kui meestel, kes seksivad naistega.
Ei usu, et homoseksuaalsus tähendab õnnelik või õnnetu olemist.
Pigem lõbusam ja õnnelikum.
Jeesus ei tulnud õnnelikumat elu pakkuma.
Jeesus ei tulnud mind suuremaks ja paremaks tegema.
Jeesus tuli mind mu patust päästma.
Kas teate, mida Piibel räägib homoseksuaalsuse kohta?
Ma ei tea midagi, mida Piibel räägib.
Kogu Piibel eeldab heteroseksuaalsust.
1Moosese 1-ptk’s lõi Jumal meid oma näo järgi meheks ja naiseks.
2 ptk's, kui Eeva oli Aadama teine pool, tuli ta temast välja
ja siis neist kahest sai ainulaadsel viisil üks.
Ainult mees ja naine koos saavad taastoota.
Kui vaadata Soodomat ja Gomorrat, siis Jumal jälestas seda.
Vaatad 1Moosese 19 Soodoma ja Gomorra lugu.
Teame ka Hesekieli 16 põhjal,
et seal oli palju probleeme, mis seal sündis.
Kuid nende rahulolu, uhkuse ja isekuse tõttu,
andes patule järgi, eriti seksuaalsele patule,
leidis nende patu ilmutus ohjeldamatult praktiseerimist.
Ütlen otse - see on vale, see on patt.
Uus Testament ja Jeesus kinnitasid uuesti
Pühakirja moraalse standardi ja ütlevad meile selgelt,
et seks väljaspool mehe-naise abielu on patt.
Jumalale on see jälkus.
Siis Roomlaste 1 ptk.
Ta kirjeldab kogu inimkonna langemist Jumalast.
Ta maalib pildi, kuidas kummardatakse iidoleid.
Kui nad pöörduvad ebajumalateenistusse, ütleb Jumal:
Olgu, ma annan teid teie enda ihadele ja tahtele üle."
Siit liigub see edasi seksuaalse amoraalsuse juurde.
Sealt edasi langeb asi selleni,
et naised seksivad naistega ja mehed meestega.
On ilmne, et mehed ja naised on kavandatud seksuaalseks paariks.
Anatoomiliselt ja füsioloogiliselt on see selge.
Kui mees seksib teise mehega või naine teise naisega,
on see indikaator tõe allasurumisest sellest,
milliseks meid on loodud.
See on vastuolus loodud korrale.
Selle pildi juures võib olla ka lunastav element.
Ehk kui nad näevad nende impulsside kontrollivat ja alandavat mõju,
võivad nad tulla mõistusele ja pöörduda sellest.
Kuid ka teine vaade on võimalik,
et nad nad jätkavad patust elu, mis viib lõpuks kohutava kohtuni.
Ma pole kunagi Piiblit lugenud.
Isegi homoseksuaalse tegevuse mainimine on selgelt hukka mõistetud.
Paulus ütleb: "Kes seda teevad, nemad ei päri Jumala kuningriiki."
Samuti ütleb see, et ära mõista kohut või muidu mõistetakse sinu üle kohut.
Võid mõelda, mis annab mulle õiguse mõista kohut kõigi pattude üle,
kuid küsimus on, mida Jumal ütleb homoseksuaalse tegevuse kohta.
Mina isiklikult ei usu, et see on patt.
Alles hiljuti on inimesed avastanud Piiblist asju,
mida nad enne ei leidnud.
See peaks olema murekoht, kuna Jumala Sõna pole muutunud.
Standard pole muutunud.
Tema on kohtumõistja. Mina ei ole kohtumõistja, vaid Tema on.
Piibel ütleb, et see on jälkus ja vastik lehk Jumala ninasõõrmeis.
Kui Jeesus ütleb Matteuse 7 ja Luuka 6 Ära mõista kohut!“;
siis Ta mõtleb siin, et ära mõista hukka;
ära mõista pealiskaudselt, silmakirjalikult kohut.
3 Moosese 18 ütleb selgelt, et homoseksuaalne tegevus on keelatud.
Mehed ei tohi heita mehe kõrvale nagu nad heidavad naise kõrvale.
See on kontekstis üleüldise moraalse keeluga.
See on läbi aegade olnud vale kõigi inimeste jaoks.
Samuti teame, et 3 Moosese 18:20 seksuaalsed rikkumised
on kantud üle Uude Testamenti.
See kehtib ka täna.
Leiame abielurikkumise, intsesti, ja samasoolised vahekorrad,
mis viitavad nende toimumisele ka tänapäeval.
Paulus kirjutab 1Kor.6:9-11
"Ärge eksige.
Kes niiviisi elavad, ei päri Jumala riiki."
Kuigi Piibel mõistab seda hukka,
usun siiski, et on armuaeg ja et Jumal on armuline.
Armu on väga valesti mõistetud.
Arvatakse, et kui olen päästetud, vaatab Jumala arm kõrvale,
et saaksin elada nii nagu ise tahan.
Ta mõistab mu pattu, mu nõrkust.
Ta mõistab mind, et sündisin geina.
Ta mõistab, et minu rahuldus saabub vaid teise mehega.
Nii et isegi, kui see on vale, olen siiski armu ja mitte käsu all.
See on kohutavalt vale arusaam.
Juuda räägib oma raamatus valeõpetajatest,
kes väänavad ja pööravad ja muudavad Jumala armu,
muutes selle loaks, mis laseb seksuaalselt amoraalselt käituda.
Paulus kirjutas Tiitusele 2 peatükis,
et Jumala päästev arm on antud kõigile õpetuseks,
mitte jumalateotuseks
ning et tuleb elada püha, distsiplineeritud ja õiglast elu.
Ta nimetab paljusid asju jälkuseks. See pole üksnes homoseksualism.
Neid asju on palju ja Piibel ütleb,
et kui oled ühes süüdi, siis oled süüdi kogu seaduse rikkumises.
Kui Paulus ütleb, et oleme seaduse all,
siis ta pidas silmas seda,
et seadus oli meist väljaspool, öeldes, mida teha,
kuid mitte aidates meil seda teha.
Tänu Jumala armule võime aga olla võidukad,
kuna Jumala armus peitub Tema abi ja vägi.
Jumala arm tuleb minu sisse ja muudab mind nii,
et minu loomuseks saab teenida ja valmistada head meelt Jumalale.
Paulus ütleb, et vaid need on Jumala lapsed,
keda juhib Jumala Vaim.
Ta ütleb Rooma 8:14 või Galaatia 5,
et vaid need, keda juhib Jumala Vaim, ei ole käsu all.
See tähendabki Kristuses olemist.
Mida teha, kui oled palvetanud homoseksuaalse iha kadumise pärast,
kuid see on ikka alles?
Tuleb öelda, et Piibli järgi on see väär.
Ma eraldan end Jumala jaoks ja ütlen:
Issand, Sinu armu ja abiga ma ei tee seda enam.
Ma ei fantaseeri selle üle ja ma ei vaata gei pornot.
Ma ei astu suhtesse, sest see on väär.
Luba mul leida Sinus see terviklikkus.“
Paulus ütleb, et nende üle, kes on Jeesuses, pole hukkamõistu.
Ta mõtleb seda, mida toob välja järgnevas 13 salmis.
Need, kes on Kristuses,
elavad ja tegutsevad vastavalt Kristuse vaimule,
kes neis ja nende ihuliikmetes elab.
Seda evangeelium ütlebki.
Pauluse jaoks see ongi Jeesuse sõnum ja me peaksime seda otsima.
Või te ei tea, et ülekohtutegijad ei päri Jumala riiki?
Ärge eksige: ei kõlvatud ega ebajumalateenijad,
ei abielurikkijad ega lõbupoisid ega meestepilastajad,
ei vargad ega ahned, ei joodikud ega pilkajad ega riisujad
päri Jumala riiki.
Ja sellised olid mõned teiegi seast.
Kuid teie olete puhtaks pestud, te olete pühitsetud,
te olete õigeks tehtud Issanda Jeesuse Kristuse nimes
ja meie Jumala Vaimus.“
Kas tead mõnda kirjakohta, kus Jumal suudab homoseksuaali muuta?
Ei tea.
Ma ei usu, et inimene suudab seda teha.
Kui Jumalale on kõik võimalik, siis jah.
Paulus kirjutab 2 Korintlastele 5,
et kui keegi on Jeesuses, siis ta on uus loodu.
Vanad asjad on möödunud ja kõik on saanud uueks.
Jumal tuleb kaasata sellesse protsessi.
Tema tagab patukahetsuse, mis juhib meid tõe tunnetamiseni
ja aitab põgeneda Saatana püünistest.
Ma ei usu, et nad on segaduses.
Neile lihtsalt meeldib see ja see on normaalne.
Vale on see, et see ei kinnita loomisloo seksuaalset mustrit,
kus mees heidab naise juurde.
Ainult mees ja naine saavad üheks lihaks.
Ta ei ütle, et mõned meist teevad seda, kuid mõned teist olid sellised.
Kuid te enam pole sellised. Te olete muutunud.
Teid on pühitsetud Jumalas pühaks ja pestud.
Ta ütleb, et kui korintlased said usklikeks,
kaotasid nad igasugused ihad ja tegevused, mida Jumal keelab.
Ei, Paulus ei ütle seda.
Ta ütleb, et nende elud on muutunud,
sest neid on toodud Jeesuse kontrolliva vaimu alla,
mis neis elab.
Kas Piibel mitte ei ütle,
et seksuaalkurjategijad tuleks surma mõista?
Piiblis on mitu kohta, kus Jeesus mainib seksuaalpatustajaid.
Patune naine Luuka 7-ptk’s, Samaaria naine kaevul.
Johannese 4 ptk ja teised kirjakohad.
Samas ulatub Jeesus nendeni nagu maksukogujate poolegi.
Ta ei ütle, et nende patt ei loe.
Vastupidi.
See loeb palju, sest neil on suur risk jääda jumalariigist ilma.
Seepärast Ta oligi nende keskel.
Johannese 8-ptk’s on lugu naisest, kes jäi kõrvalehüppega vahele.
Jah, Jeesus ei ütle, et visake teda kividega.
Sest kui nad viskaks kivi, ei saaks ta võimalust kahetseda.
Selles elus on midagi tõsisemat kui surmanuhtlus.
Selleks on igavene väljajäämine jumalariigist.
Kuigi me elame kultuuris, mis ütleb,
et inimesed sünnivad geiks ega saa muutuda,
ei vasta see lihtsalt tõele.
On palju inimesi, kes on kogenud suurt muutust oma elus.
Kui keegi maadleb soovimatu homokiindumusega,
tuleb neile pakkuda võimalust ja lootust.
Muidugi saab muutuda. See on pühitsemise protsess.
Kui siirast muutust pole näha,
oleme kõik lootusetult oma mineviku toode.
Kuid me oleme hoopis uus loodu Kristuses.
Jeesus armastab patuseid, kuid murrab patu väe.
Pääste pole üksnes pattude andeks saamine,
et sa ei peaka maksma patu palka.
See on ka patu väest vabanemine.
Tuleb mõista kõige tähtsamat - Jumal tahab sind.
Sina ei saa enda olemust muuta, kuid Jumal saab.
Tema tegi minust uue loodu Kristuses. Ma tahan seda uskuda.
Ära püüa muutuda heteroks.
Otsi muutust, et saada Jeesuse sarnaseks
pühaduses ja puhtuses, mõtetes, maailmas ja elus.
Lase asjadel sellest välja kasvada.
Jumal ütleb, et tule kohe. Arutame koos seda asja.
Kuigi su patud on veripunased, võid sa saada puhtamaks kui lumi.
Mida oleme ekspert-terapeutidelt, pastoritelt ja õpetajatelt õppinud?
Esiteks seda, et puuduvad tõendid, et inimene sünnib geiks.
Teiseks, homoseksuaalne segadus on tihti katkise hinge tulemus.
Olgu see siis moraalne, arenenud või mõlemat.
Kolmandaks - homode pinnapealne õnn peidab sügavat murtust nende sees,
mida kinnitavad ka meditsiinilised statistikad.
Need näitavad suurel määral truudusetust, ainete kasutamist,
masendust, enesetappu, kodust vägivalda ja surmavaid haigusi,
mis kõik on otseselt seotud gei eluviisiga.
Neljandaks - lihtne anatoomia näitab,
et meid on loodud seksuaalseks tegevuseks.
Seda kõike on võimalik lugeda Piibli lehekülgedelt,
kus Jumal õpetab, et sugulised liidud on lubatud
vaid eluaegses heteroseksuaalses ja monogaamses abielus.
Iga kõrvalekalle sellest on hukka mõistetud.
Viiendaks - kuna me ei suuda Tema seadusi täpselt täita,
tuli Jumal Maa peale Jeesuse Kristusena,
et maksta seda karistust,
mida meie oleme oma pattudega ära teeninud.
Igaüks, kes kahetseb oma patte ja järgib Teda, saab andeks.
Samuti saab ta Püha Vaimu anni, kes pakub väge sõnakuulelikuks eluks.
Jumal murrab patu karistuse ja väe.
Kui inimene tahab, tervendab Jumal lõhutud kohad,
mis muutis neid sellise käitumise suhtes haavatavaks.
Kui murtud koht on ravitud ja lähedane suhe Jumalaga loodud,
kaotavad patused kalduvused oma väe ja ahvatluse.
Jah, muutus on võimalik.
Seda tunnistati nii 2000 aastat tagasi kui ka täna,
tuhandete poolt, kes kunagi olid geid, kuid enam mitte.
Kuulamegi neid nüüd.
Jälgi hoolega, kuidas dr.Julie Hamilton juhib meid
peamiste homoseksuaalsete segaduste põhjusteni meeste hulgas.
Uuringud näitavad, et inimesed ei sünni homodeks.
Samuti ei ole see valik. Inimene ei vali omale meeldvusi.
Mina kogesin seda kui isast eemaldumist.
Vastumeelsust tema suhtes ja tugevamat sidet emaga.
Üks asi, mis mängib rolli inimese saamisel homoks,
on poisi enda mehelikkuse või tüdrukul naiselikkuse tajumine.
Mind tõmbas mehelikkuse poole, sest tundsin selle puudust enda sees.
Oli tahtmine siduda end tugeva ja terve maskuliinsusega.
Tahtsin olla nagu need mehed ja olin näljane maskuliinsuse järgi.
Ta oli imbunud naiselikkusest, kuid ta ihkas maskuliinset sisendit.
Palju naiselikkust koos ema ja õega lõi palju ebakindlust mulle kui poisile.
Kui ta tunneb hülgamist, tahab ta ikka suhet,
kuid ta loobub püüdlusest.
Seda nimetatakse "kaitsvaks eemaldumiseks."
See on, kui öeldakse:
Kui sa mind ei taha, siis ei taha mina ka sind.“
Mäletan, kui ta lõi mind ja mina mõtlesin: Sa pole mu isa.
Sa ei armasta mind. Ma pole su poeg. Ma ei armasta sind.“
Suudame taluda vaid teatud määral hülgamist.
Ta püstitab isa vastu müüri, kes esindab maskuliinsust,
kuid sügaval sisimas ihkab isa armastust.
Et see valu ei teeks nii palju valu, pidin teesklema, et ta pole mu isa,
et keegi teine tegi seda.
Nii ma eraldasin oma isiksuse oma isast.
Kui ta 5-selt kooli läks, oli tal raskusi teiste poistega suhtlemisel.
Tal oli mugavam koos tüdrukutega,
sest ta oli naiste seltskonda kogenud ja sellega tuttav,
kuid poiste seas ei tundnud ta end eriti kindlalt.
Või, kui ta on omandanud naiselikud maneerid,
võivad poisid ta hüljata.
Mind narriti koolis mu eakaaslaste poolt.
Mind tõrjuti. Mind narriti.
Mind kutsuti memmekaks. Mind nimetati mõnikord tüdrukuks.
Mind ei lubatud poiste sekka mängima.
Mulle öeldi, et olen pede ja gei, memmekas poiss.
Selle asemel, et püüda nendega kakelda ja öelda, et ma ei ole,
olin nõus olema see, kelleks nad mind pidasid.
Kui olin umbes 15, ütlesid nad mulle, et olen homo.
Ütlesin oma pastorile et ei tea, mida see tähendab.
Ta ütles mulle, et Jumal lõi mind geiks. See olevat olnud eriline õnnistus Jumalalt.
Olin väga ebamehelik ja veetsin aega tüdrukute seltsis.
Ma ei mänginud poistega.
Mind märgistati homoks enne selle tähenduse teada saamist.
Kui olin 16, valis ta kirikus ühe mehe mu armukeseks.
5 või 6 klassis hakkasime teineteisega katsetama.
See rahuldas midagi
ja pani mõned asjad liikuma, mis olid üsna häbiväärsed.
Äkitselt olen koolis ja mind süüdistatakse homoseksuaalsuses.
Olin šokis. Ma polnud end selliseks pidanud.
Näen üht võtmekuju oma elus.
Selleks oli naine, kes nägi välja nagu Marilyn Monroe.
Ta oli väga vormikas ja ilus. Blondid juuksed.
Ta käis meil külas ja narris mind pruutide teemal.
Kuna ta nägi välja nagu Marilyn Monroe ja oli nii vormikas,
siis sellise poolt alandamine hakkas minusse süstima hirmu,
et seksuaalne küps naine alandab mind.
Naiste keskel tundsin end turvaliselt. Mulle meeldis tüdrukute seltsis olla.
Kõik mu sõbrad olid tüdrukud.
Keegi ei aidanud mul navigeerida meheks olemist.
Ta vaatab poisse ja igatseb nende poolt omaks võtmist.
Tahab siduda end nendega ja sõbrustada nendega.
Kuid ta ei suuda ja nii ta liguneb üha rohkem naiselikus maailmas.
Minu elus oli palju tugevaid naisi, kuid vähe mehi.
Naised olid need, kes tegid otsuseid, mis panid asjad liikuma
ja ütlesid meestele, kuidas raha kulutada.
Seega, ma ei näinud meheks olemises mingit eelist.
Kuna olin äärmiselt tundeline, kunstiline, ilus poiss,
ei sobinud mulle asjad, mida poisilt oodati.
Puberteedi saabudes ei tõmba tüdrukud teda romantiliselt.
Ta juba tunneb tüdrukuid ja poisid on talle hoopis salapärasemad.
Igatsus mehise armastuse järgi
ja rahuldamata emotsionaalsed vajadused
muutuvad nüüd seksuaalseteks.
Puberteedi saabudes muutusid kõik need ihad
ja sügavad soovid suhte järele, seksuaalseks.
Paljud teismelised, kes sellega salaja maadlevad,
neil on palju lootusetust.
Nad usuvad, et nad sündisid sellisteks ja sinna ei saa midagi parata.
Nad ei taha ka sellest rääkida.
Tõde on see, et nad ei sündinud sellisteks
ja muutus on võimalik.
Kasvasin peale neljandat eluaastat isata. Ma ei usaldanud mehi.
1,5 ja 4 eluaasta vahel on soo kujunemise faas.
Nad hakkavad vaikselt eralduma ema kiindumusest
ja hakkavad rohkem isa poole vaatama.
Kui isa veedab pojaga aega, verbaalselt oma poega kinnitades,
saab isast vähehaaval maskuliine eeskuju
ja poisiks olemise tähendus.
Minu isa polnud kohal.
Tundsin end üksikuna. Tundsin end üha rohkem alamana.
Mu isa ei öelnud kunagi, et armastab sind,
et olen ta poeg ja olen hea.
Ei mäleta ta kallistusi, kuigi ju ta ikka mind kallistas.
Paljud poisid kasvavad üksikemade juures
ja neist ei saa homod.
Selleks on isa või isakuju, kellele vaadata, kellega sidumist tunda.
Kogesin, et mu isa polnud minu jaoks piisavalt olemas,
et ta ei hoolinud minust ega armastanud mind.
Tajumine on kõik.
Ei loe, mis meiega juhtub, vaid kuidas me juhtunut tajume.
Tean palju armastavaid lapsevanemaid, kes armastavad oma lapsi.
Kuid siiski nende laps ei taju seda armastust.
Minu vanemad lahutasid, kui olin seitsmene.
Olin niigi kaugel oma isast.
Tundsin, et ta väärtustas rohkem mu vanemat venda,
keda huvitas palju asju, mis mind aga mitte.
Nad on tavaliselt tundelisemad ja väga targad, isegi analüütilised.
Nad panevad hästi kõike tähele, mis toimub ja võtavad kõik endasse.
Mõnikord võetakse isegi rohkem.
Nad loevad ridade vahelt ja nad omandavad rohkem, kui kavatseti.
Mina aga olin väga tundeline. Tundsin, et mind ei armastata.
Olin tundlik noormees, kunstiline ja väga intuitiivne.
Minu isa oli sõjaväes poksija.
Ma ühendasin end temast lahti.
Nad tajuvad, et isa pole
või et isaga pole turvaline või nad pole oodatud.
Jällegi, see võib olla vaid tajumise küsimus.
Tean isasid, kes armastavad oma lapsi,
kuid võivad vihastades teha kõva häält,
kuigi ei soovi midagi halba.
Tundlikule 2-aastasele võib karjumine väga hirmutav olla.
Nii ongi lihtsam haakida end ema külge,
kus on mugav olla,
kui isa muutub hirmutavaks või ebaturvaliseks.
Meestemaailm oli hirmus, tundmatu ja ebaturvaline.
Mul polnud palju infot. Mu isa oli üsna vaikne.
Minu samasoo külgetõmme oli püüdlus emast lahti tõmmata.
Kuna mul isa polnud, kes mind enda poole tõmbaks,
et saaksin end temaga samastada.
Hülgamine võib tulla ka teadmatult.
Kui isa tahab pojal aidata meheks sirguda,
ta ütleb asju nagu:
sa pole piisavalt tugev või oled memmekas.
Sellised asjad panevad tundliku poisi tagasi tõmbuma
ja ta ei taha isaga suhelda, arvates, et temas puudub kõik vajalik.
Umbes neljaselt olin hirmunult oma voodis
ja jooksin nende tuppa.
Palusin luba vanemate juures magada.
Isa sai vihaseks ja ütles: Mine minema, sa väike memmekas.“
See oli üks asi, mis pani mind mu isa kartma ja hülgama.
Enne, kui hakkame tundma huvi vastassoo vastu,
peame esmalt mõistma iseenda sugu ja isiksust,
tundes end täiesti mugavalt selle suhtes.
Väikesed poisid vajavad palju aega poistega sõbrustamisel,
enne, kui tuntakse tüdrukute vastu huvi.
Sama sooga samastumine toimub mängu kontekstis.
Poistevahelist sõprust nimetatakse ka "kambavaimuks."
Ta vaatab poisse, et mõista, kes ta mehena on.
Ta mõtleb, kas ta sobib nende hulka, kas ta võetakse vastu?
Kas ta saab olla osa nende grupist?
Pidin tegema lisasammu kambavaimu saamiseks,
mis ei juhtunud enne, kui olin gei elustiiliga.
Hakkasin koolis edukaid mehi vaatama.
Lihtsalt vaatasin ja püüdsin mõista, mis teeb neid edukaks?
Miks nad nii populaarsed on?
Püüdsin matkida nende riietust, soenguid, kõnnakuid, kõnepruuki
ja see otsing muutus ruttu kadeduseks.
Sest seda tehes mõistad varem või hiljem,
et sa ei saa kunagi selliseks.
Hakkasin 13-15 aastaselt märkama, et mind huvitavad poisid.
Ma ei sidunud seda seksuaalse maneeriga.
Seega, otsing, mida alustasid süütult, mõistmaks, kuidas olla keegi,
muutub lõpuks kadeduseks,
sest neil on midagi, mida sul ei ole.
Lõpuks saab sellest ebajumalus.
Kui poiss näitab üles huvi, algab see üsna loomulikult,
kuid lõpuks muutub see veidi kinnisideeks.
Arvasin, et olen gei, kuid ei julgenud seda kellelegi öelda.
Väga lihtne on ajada segi oma tõmmet poiste vastu,
mille kaudu püüad täiustada end,
mingi seksuaalse asjaga.
Nii hakkadki ütlema endale: Oh ei, ma olen vist gei.“
NAISTE PÕHJUSED
Naise areng on veidi keerulisem.
Siin on mitmeid radu, mis võivad viia lesbitsismini.
Üks tee on sarnane meeste arengule,
kus tüdrukud kiinduvad isasse, mitte emasse.
Ta kiindub poistesse ja imbub läbi mehisest sisendist.
Kuid soovitakse naiselikku sisendit ja naiselikku ühendust.
Minu esimene täislause olevat olnud: Ma soovin, et oleksin poiss.“
Mulle meenub lasteaed ja igaõhtused palved,
et Jumal muudaks mind poisiks.
Mäletan, et tõusin hommikul üles, et seda kontrollida.
Mu isa oli ehitaja. Olin tihti haamer ja naelad käes.
Mängisin alati poistega, ka korvpalli.
Ma ei teinud kunagi midagi plikalikku.
Mu ema oli proff ja ta oli keemik. Ta töötas pikki tunde.
Mul polnud temaga emotsionaalset suhet,
juuste kammimist, põsele suudlemist
ja sõnu, et ta armastab mind.
Mõne jaoks võib tüdruk olla emast eraldatud juba beebina,
sest ema võis olla masenduses ega suutnud suhelda
ja siduda end oma lapsega.
Või siis ema ja beebi viidi haiglasse ja nad olid lahus.
Kuigi tal jätkub suhe emaga ja teiste tüdrukutega,
jätab see seotuse murdmine tühimiku
ja lesbitsism tuleb emaliku armastuse asemele.
Need kaks kuud, mis ma olin inkubaatoris,
ei tohtinud mu vanemad mind sülle võtta ega puudutada,
kui maadlesin hingamisraskustega.
Seetõttu reageerisin kõigele, mis oli seotud hülgamisega.
Kõigele, mis rääkis tõrjumisest.
Kõigele, mis rääkis maha jätmisest.
Usun, et kogesin esimest hülgamist ema kaotades
ja ka seeläbi, et isa andis mu ära.
See avas ukse, kus tundsin end teisiti, imelikult.
Ma ei tundnud end nii nagu kõik teised eakaaslased.
Mu isal olid omad mured.
Tal oli seksisõltuvus ja ta tõi koju asju, mida ma poleks pidanud nägema.
Kuid mis veelgi olulisem -
ta vaatas naisi ja mu ema kui seksobjekte.
Iga kord, kui tüdrukuks olemine päevakorda kerkis,
surusin seda alla ja minema.
Lõin endast poisi.
Mõni tüdruk otsib isiksust
ja neil võivad olla mõned tegurid, mis aitavad kaasa.
Või siis ütlevad, et katsetavad biseksuaalsust.
Kuid katsetamine võib viia kasvava isuni
ja edasi juba eluaegseks.
Keskkoolis sõbrunesin tüdrukuga, kes mängis bändis.
Meil oli seksuaalne suhe, kui ma olin 15.
Mäletan tema suudlemist.
Kui ma suudlesin teda, oli see kui mürk.
See oli deemonlik vaim, mis vallandus mu kehas.
See istutas seemne ja nii see algas, tahtsin üha rohkem.
Siis hakkasin üha rohkem naistele mõtlema.
Üks tegur on veel - emotsionaalne sõltuvus.
Või neile on haiget tehtud, alt veetud, muud tühimikud, mida nad üritavad täita.
Nii nad asuvadki teiste naistega suhtesse
ja see on ebatervislik.
Nad muutuvad emotsionaalselt sõltuvaks.
Nad vaatavad teist kui inimest, kes täidab nende vajadused.
Ma ei oodanud, et minust saab lesbi.
Ma ei öelnud: Olgu, läheme ja hakkame lesbideks.“
See tunne hiilis ligi ja ma ei saanud seda naist peast välja.
Asi pole seksis, nagu paljud arvavad, vaid emotsionaalses sidemes.
Mäletan, et panin oma käe ta õlale ja mõtlesin.
Vaatasin oma kätt ta õlal.
Nägin oma hinge lahkumas mu ihust tema sisse.
See tundus nii ilus.
Mäletan, kui politsei mu korterisse tungis
ja tema käest küsiti.
Olin parasjagu vannitoas.
Kus ta on? Me teame, et ta on siin.“
Ta ütles, et ta ei tea, kus ma olen ja politsei ütles talle:
Ma tean, et te olete meie lesbid.“
Raskeim asi üldse on murda lesbisid,
et nad teineteist üles annaks.
Neil on eriline side.
Nad kaitsevad üksteist, otsekui maailm oleks nende vastu.
Lapsena, kui ma ei samastanud end emaga,
ei suutnud ma end ka temaga end siduda.
Mul polnud temaga klappi, et teada, kes ma olen.
Samast soost partnerid aitavad rajada tunnet.
Nad aitavad rajada tunnet, selle osas, kes sa oled.
Kui ma emaga seda ei suuda, siis kaotan selle kohe alguses.
Puberteedi saabudes on isa töö nimetada sind naiseks
ja öelda seda, mis on vastupidine minule.
Et olen ilus lilleke ja meeste poolt hinnatud.
Mulle seda ei öeldud, seega jätkasin oma otsinguid.
Otsisin täiust.
Minu keskkooli armuke esindas seda,
mida pidasin inimeses ilusaks.
Ma tahtsin neid omadusi ja otsisin end temast.
Olid ajad, kus me isegi lõpetasime teineteise lauseid.
Olime niivõrd tugevalt põimunud omavahel.
See ei olnud Jumalast, vaid põrgust.
Kuid see oli reaalsus, mida oma suhtes nägin.
Olime saanud üheks, kuigi Kuradi poolt kokku seotuna.
KURITARVITAMINE
On ka teisi asju, mis juhivad tüdruku lesbitsismi.
Seksuaalne kuritarvitamine on suur probleem paljudele tüdrukutele,
mis võib nende seksuaalsust rikkuda.
Seksuaalne ahistamine mõjutab ka poisse.
Poiste puhul, kes on lõpetanud geidena,
on seksuaalne ahistamine teinud oma töö.
Või ka varases eas pornograafia vaatamine.
Võib olla palju seksuaalseid kogemusi,
mis lapse orientatsiooni rikuvad.
Neljandas klassis läksin sünnipäevale,
kus mitu meest mind vägistas.
Minu seksuaalne väärtalitus lõhutus,
kui mu perekonnasõber mind 6-aastselt pilastas.
13-selt sai minust kirikus ühe vanema poisi sihtmärk.
Lõpuks ta pilastas mind.
See kestis mitu aastat.
Ta meelitas mind usalduse ringi.
Ta sisestas minusse, et tema tegu on minu armastamine.
See moonutas palju seda, kes ma väikse poisina olin.
Kui poiss tunneb esimest korda seda fenomenaalset mõnu,
kinnitab see ta ajju imelise eufoorilise tunde.
Seega mõeldakse: "Ma olen vist homo."
Ma vihkan seda, et ta puudutas mind.
Kuid tuli hetk, kus ma tahtsin, et ta seda teeks.
See oli väga vastuoluline minu jaoks.
Sirgudes mind pilastati seksuaalselt,
mille järel hakkasin uimasteid ja alkoholi tarbima.
Kui mind pilastati, pidasin seda tähelepanu saamiseks
Ta rääkis minuga ja ütles, et see toimub minu soovidest lähtuvalt.
Pilastatud isiku jaoks on need sõnad äärmiselt traumeerivad,
kuna need jäävad sügavale tema sisse.
Mind pilastati väikse poisina ühe mu pereliikme poolt.
See kestis aastaid, aastaid ja aastaid.
Minu pilastamine algas, kui olin viie või kuuene.
Ma ei rääkinud sellest kellelegi.
Siis hakkasid seda minust veidi vanemad tegema
ja ma ei teadnud, mida teha. Pidasin seda normaalseks.
Seda peetakse loomulikuks,
kuid see ei defineeri ühtki inimest, kui mängus on ebakohane puudutus.
Pidasin ennast toimuva põhjuseks.
See ajas mind segadusse selles osas, kes ma olen.
Kui olin 4 aastane, pilastati mind ühe teismelise poolt.
Arvasin, et see on ok. Ja kui ongi, eks ma siis proovi.
Mulle hakkas see proovimine meeldima.
Tundsin end toimunu suhtes vastutavana.
See poiss oli näinud pornofilme.
Pornograafia oli ukselink, kui uks oli lahti.
Kõik olid uudishimulikud ja vaatasid neid pilte.
Aga kuidas oleks proovida neid asju teha?
Meil naissugu käepärast pole, kuid meil on meessoost isikuid.
Olin alles 8 aastane,
kui skaudijuht ütles, et hoolitseb eriti hästi selle eest,
et mul ei tekiks ühegi poisiga probleeme.
See aga tähendas temaga ta telgis aja veetmist.
Mäletan aegu, kui olin seksuaalselt noorte poistega seotud.
Olin siis lasteaias ja esimeses-teises klassis.
Mul oli tunne otsekui ta võttis mind kampa
ja see oli hea tunne.
See oli midagi, mida oleksin oma isalt oodanud.
Õppisin, et kui püüad mehe lähedal olla, muutub ta seksuaalseks
ja ma ei tahtnud, et sedasi juhtub.
Asjad muutusid üsna ruttu vägivaldseks olukorraks.
Kuid see, mis hiljem juhtus, oli hullem.
Ma palusin andestust. Tundsin suurt süüd ja häbi.
Koju minnes rääkisin oma vennale, mis oli juhtunud.
Talle meeldis see skaudijuht ja samas tundis ta minu üle piinlikkust.
Ta vihastas selle peale ja lõi mind väga tugevalt.
Ma ei unusta iialgi seda valu.
Ta ütles: "Ära enam iialgi niiviisi ütle!"
Rääkisin ka emale ja tema ütles: "Ei ole ilus selliseid asju välja mõelda."
Nii sukeldusingi vaikimise maailma.
Kaks naist keskkoolist olid teineteisega seotud,
kuid üks neist hakkas ka minuga suhtlema.
See ajas paljud asjad sassi.
Kui olin 10 aastane, hakkasin vanema gaidiga mängima
ja see suhe muutus seksuaalseks.
Ta hoidis laua all mu käest kinni ja tegi muud sellist.
See kõik saatis äärmiselt segase sõnumi ja ma hakkasin oma olemuses kahtlema.
Alustasin väga noorelt filmindusega.
Olin üks neist Spaghettio lastest.
Kui olin kahene, mu vanemad lahutasid.
Tundsin õrnust, teise naise puudutust,
mis oli rohkem, kui suutsin taluda.
See äratas ihasid, mis poleks pidanud äratatud saama.
Isa oli pildilt väljas
ja mu ema vaatas teisi mehi ning suhtles nendega.
Olles 16, asusin kohalikku kaubamajja tööle.
Pidin ruttu tualetti minema ja üks mees üritas mind puudutada.
Ma ehmusin ja jooksin minema.
Jõudsin koju, kuid seeme oli juba istutatud.
Miks ta peaks minuga sedasi tegema?
Kas minus on midagi erinevat?
Miks ta arvab, et võib niiviisi teha?
Ema lubas osadel inimestel meie eest hoolitseda
ja osad neist pilastasid mind.
15-selt teadsin, et juhtunu oli väär.
Seda nimetatakse pilastamiseks.
Suhe samast soost inimesega ei olnud Jumala plaan.
Veidi hiljem libastusin jälle
ja kahjuks oli seal keegi teine sel päeval.
Lubasin siis endaga seksuaalseid asju teha.
Enne kui taipasin, toimus see iganädalaselt.
Tundsin end haavatavana ja hirmunud.
Nägin tüdrukutes ohtu ja üleöö sai minust tõsine rüblik.
Olin 7-ndas klassis, kui mind pilastati.
Ma ei saanud kunagi koolis madalamat hinnet kui 4.
Järgmises klassis olin juba kaheline õpilane.
See lõhkuski minu üsna eluterve maailma ära
ja minust sai uus tüdruk, kes oli väga murtud.
Pilastamine muutis mu elukurssi ja tappis sisuliselt mu olemuse.
ERINEVAD PÕHJUSED
Kaheksaselt tahtsin, et poisid mind märkaks.
Ootasin nende tähelepanu.
Tahtsin olla valitud pärast mõnda lapsepõlve seksmängu.
See emotsionaalne iha muutus erootiliseks.
Kord ajasin mänguväljakul sõpra taga.
Kui ta kätte sain, tundsin midagi, kui temast kinni hoidsin.
See hirmutas mind ja samas tundus hea.
Olin alles 9 aastane. Veetsin ööd sõbra kodus.
Ta julgustas mind tegema asju koos temaga,
mida poleks pidanud tegema.
See röövis mu süütuse.
See äratas uudishimu, mis ei lahkunud kunagi.
Umbes 13-selt tundsin tõmmet samast soost inimeste vastu.
Ma ei suutnud oma tundeid kontrollida.
Minus põles see iha kõige täiega
ja kahjuks hakkasin uskuma, et sündisingi geiks.
Astusin homomaailma, kui olin 17 ja ööbisin sõbra juures.
See seksuaalne akt lihtsalt juhtus
ja ma kogesin, et see ongi see, millest olen nagu puudust tundnud.
Mu pere ahistas mind verbaalselt ja ma otsisin mingit lähedust.
Tahtsin summutada seda valu ja põgeneda reaalsuse eest.
Selle käigus andsin emotsionaalselt ja seksuaalselt
meestele ja naistele järele,
püüdes leida kedagi, kes mind armastaks ja kinnitaks.
Minu pornohuvi pani meeste poole vaatama
ja ma ei osanud midagi peale hakata.
Kümneselt leidsin veidi pornomaterjale.
See oli kui täiuslik torm mulle.
Mu isa näitas üles hülgamist.
Mul oli veidi raskusi emast eraldumisega
ja siis tuligi porno mu ellu.
Tahtsin olla need mehed neil piltidel.
Tahtsin nendega olla ja nendega seksida.
Vaatasin neid pilte ja mõtlesin:
"Ma ei saa kunagi selliseks. Mul on midagi puudu."
14-selt läksin nõustamisele
ja mul soovitati homo elustiiliga harjuda.
Läksin kristliku nõustaja juurde, rääkisin kogu loo ära
ja ta ütles, et ma palvetaks selle pärast
ja see kaob ära.
Mõtlesin, et kui palvetan nii kuis jaksan,
siis see kaob ära.
Arvasin, et sellest polegi lootust välja saada ja lihtsalt lepin sellega.
Jõudsin hetkeni, kus tundsin, et Jumal on mind hüljanud.
Palusin ju Temalt, et ma ei taha seda enam,
kuid midagi ei muutunud.
Avasin silmad ja nägin ikka mehi, kes mind paelusid.
Ma ei tahtnud gei olla.
Ma tõesti ei tahtnud.
Mõned lesbide kogukonnad, kes on meeste poolt haiget saanud,
on avalikult öelnud, et nad on valinud lesbitsismi.
Enamus homosid ei vali samast soost partnereid.
Nagu just kuulsime, need kiindumused lähtuvad kogemustest,
arenevast keskkonnast ja inimese ainulaadsest isiksusest,
temperamendist ja reaalsuse tajumisest.
Kui aga sellele lisada veel seksuaalne kogemus ja imeline nauding,
võib seks muutuda palju keerulisemaks.
Kui lisada Roomlaste 1 ptk'le moraalsed tagajärjed,
siis kui noor jõuab vastutavasse ikka,
on lihtne mõista,
kuidas asjad muutuvad enne paranemist palju hullemaks.
Ma valisin lesbiks hakkamise. Ma mäletan seda päeva.
See pettus võttis mind üle. Ma ei näinud enam selgelt.
Kui olin umbes 15, muutusin ma väga kergemeelseks.
Nii meeste kui naiste suhtes.
Ma kolisin Detroiti ja minust sai punkar.
Minust sai strippar.
Leidsin selle väga tühja maailmana olevat.
Umbes 16-selt olin alkohoolik ja narkar.
Pidutsesin palju ja seksisin - ka raha ja teenete eest.
Kui jalutasin baari, tundsin end väga koduselt.
Suhtlesin ühe neiuga, kellega olin lõpuks 15 aastat koos.
Mul oli palju murtuid suhteid.
Mul oli üheöösuhteid ja suhteid, mis kestsid 3,5 aastat.
Elasin rasket homoseksuaalset elustiili.
Otsisin edasi tähelepanu ja et keegi hooliks minust.
Külastasin geibaare, erootikapoode, sest mu pornosõltuvus süvenes.
Kui üks kogemus teise mehega oli möödas, tundsin end tühjana.
Tundsin end reedetuna. Tundsin vastikust, ärakasutatust.
Tundsin, et olen end ei millegi eest maha müünud.
Otsustasin homoks hakata.
Mind ei huvitanud teiste arvamus, sest olin abi palunud, olin olnud ohver.
Keegi ei tulnud mind päästma, isegi Jumal mitte.
Otsisin netist inimesi, kes otsisid sama
ja olin pidevalt nendega anonüümselt ühenduses.
Otsisin seda armastust ja kiindumust, mida lapsena ei saanud.
Minu esimene geibaari külastus oli 16-selt.
Neile ma meeldisin.
Ma olin noor. Mind oli lihtne ära kasutada.
Uimastid ja alkohol tulid esiplaanile.
Olin iga õhtu purjus.
Mulle tutvustati geibaari 15-selt.
Nad lubasid alaealisi mehi ja naisi sisse, sest see aitas nende kliente.
Nad olid isakujud ja ma vajasin neid sel tasemel.
Vajasin vanema mehe embust, kes ütleks, et olen imeline.
Olin nagu käsn selliste asjade suhtes.
Kõik need mehed mu elus, poisipõlvest saati,
tahtsid mind millegi pimeda jaoks.
Nad tahtsid mind ära kasutada.
Nad tahtsid mind oma enda naudingute rahuldamiseks.
Olin kodutu.
Töötasin prostituudina, et uimasteid osta.
Mind vägistati tänavatel.
Mind on pekstud, pussitatud ja ma olen üledoosi saanud.
Olin kaks aastat oma elust prostituut.
Käisin väljas ja otsisin armastust.
Kui mu isa ei kavatsenud öelda, et armastab mind
ja mind ei võetud omaks, siis otsisin seda üheöö suhetest.
Sest tema ütles mulle, et olin ilus ja omaks võetud.
Umbes tund ja siis oli see läbi.
Mind jäeti otsivana ja igatsevana maha.
Üks noormees viis mind esimest korda geibaari.
Sattusin u 16-selt sellisesse baari.
Tundsin esimest korda elus,
et olen inimestega, kes mõistavad mind,
kes olid nagu mina.
Ma ei tundnud, et keegi mõistaks mind hukka.
Tundsin, et see ongi elu mõte.
Olla õnnelik, lihtsalt tantsida, nautida muusikat ja olla see, kes oled.
Kui olin umbes 19, käisin geibaaris
ja üks mees pidi mind koju viima.
Ta võttis välja noa ja ütles:
"Teed nüüd seda, mida mina tahan, et teeksid."
Ta vägistas mind mitu tundi järjest. Ikka ja jälle.
Tundsin, et peangi sellises kohas olema.
Peale seda, kui ta minuga nii tegi,
pugesin voodisse teki alla
ja mind tabasid pimedad häbi ja eneseviha tunded.
Hakkasin tegema asju, mida ma poleks arvanud, et teen.
Need polnud kunagi mul mõtetes olnud.
Olin 7 päeva nädalas ööklubis, 24 tundi.
Sisenesin umbes 11 ja väljusin 22.00.
Elasin seal homoseksuaalset elu. Olin seal, et seda võita.
Ostsin maja ja elasin kellegagi 12 aastat.
Mul oli koer ja ma plaanisin lapsi saada.
Kavatsesin kogu komplekti saada.
Kuid kui tuled kustusid, kui pidu sai läbi ja seks lõppes,
oli mu südames ikkagi kohutav üksindus,
mida klubid ei rahuldanud.
Ka sekspartnerid ei suutnud seda rahuldada
ja ma mõtlesin, et ajan tühja tuult taga.
Käisin gei diskobaaris,
kus baarileti ääres olid vanemad gei mehed.
Keegi ei tahtnud neid, sest nad olid liiga vanad ja inetud.
Mõtlesin endamisi:
"Kui nii jätkan, olen ise selline 40 aasta pärast.
Olen siis üks neist kadunuist
ja üksik vanamees, kes joob üksi iga õhtu,
sest kogu kuulsus ja tervis, mis tal noorena olid, on kadunud.
Nüüd nad mõistavad, et keegi tegelikult ei armastanud neid."
Ei pea olema raketiteadlane, et mõista,
et teine mees ei saa rahuldada su vajadusi.
Teadsin seda juba varakult.
Nii et olin mingil määral realist,
kuid samas polnud ka kogenud teisi võimalusi.
Seetõttu, jäädes pimedusse, tunduski, et polegi muid võimalusi.
Osalesin orgiates ja käisin avalikes seksimiskohtades.
Tegin palju alandavaid asju, mille pärast mul on praegu väga häbi.
Kuid see oli elu, milles nägin end osalemas,
ja kui aus olla,
siis kõik mu ümber tegid samu asju, keegi ei erinenud.
Mul oli taldrik kokaiiniga nina ees ja ma tõmbasin triipu.
Nutsin ja ütlesin:
"Jumal, palun võta see kokaiin minult ära.
Palun võta see alkohol minult ära.
Palun võta need naised minult ära."
Ning ma nutsin ja tõmbasin uue triibu
ning läksin tagasi klubisse ja tegin samu asju uuesti.
Kuid iga päev otsisin Jumalat, paludes Teda:
Palun aita mind, ainult Sina saad mind aidata.
Kuule mu nuttu. Murra need ahelad.“
Olin oma suhetes seksuaalselt aktiivne
ja jahtisin isegi neid, kes olid mõnes teises suhtes.
Keegi neist ei öelnud:
"Hei, mul on suhe teisega ja ma ei taha seda lõpetada."
Kõik gei eluviisi viljelejad võtsid sind sellisena vastu, nagu olid.
Olin kui kuulsus, kui ma tulin ja kõik teadsid:
Hei, Mirjam on siin."
See oli minu viis klubisse tulla, olla geide keskel.
Kuid tegelikult tulin põrgusse.
Kui läksin ülikooli ja kohtasin oma toakaaslast,
tundsin, et kohtasin inimest, kellesse armun.
Tundsin esimest korda, et olen saanud oma täielikkuse.
Meist said väga lähedased ja intensiivsed sõbrad.
Tema oli usklik, mina olin usklik ja meil kujunes suhe.
Et sina hoiad mind vastutavana, mina aga sind.
Ta oli homoseksuaalsete kalduvustega.
Kasutasime seda teineteise juures ära ja peaaegu tapsime teineteist,
sest me mõlemad kristlastena süüdistasime teineteist
meie väärtegudes.
Muutusin verbaalselt emotsionaalseks
ja ka füüsiliselt ahistavaks.
Mida rohkem olin oma gei professori
ja gei õpilastega ühenduses,
seda enam oli mul kuuluvustunne ja ma tundsin tõelist lõimumist,
mida ma polnud väiksest saati tundnud.
Ma polnud kunagi poiss poiste keskel
ja nüüd äkki olin üks neist.
Lõpuks jäin uskuma valet, et hetero maailmas mul kohta pole,
kuna olin tundlik ja kunstiline inimene.
Kuid homomaailmas mul oli koht.
Mõned neist olid väga soojad ja toitvad suhted.
Eriti vanemate meestega, kes olid mu armukesed.
Nende ütluste järgi sukeldusingi geimaailma,
kus noorena sind kasutatakse ära ja siis sülitatakse välja.
Minu igatsus oli leida endale amet, leida partner
ja sõlmida avalik abielu.
Seksisemud tuli kõrvale heita.
Kuulsin väga selgelt Issandat ja Ta ütles mulle, et mul on valida.
Pidin valima Tema tee, mis Tal minu jaoks oli
või enda eluviisi.
Üks valik viib elusse ja teine surma.
Doktor tuli ja ütles, et mul HIV ja täismahus AIDS.
Oli 80-ndate algus ja geide seas oli infektsiooni puhang.
Mäletan baaris käimist,
kus nädala jooksul jäi viis töölist väga haigeks ja viidi haiglasse.
Nad kõik surid 4-5 kuu jooksul.
Liitusin mereväega ja kahe aasta jooksul
sain vabaduse otsida seda, mida tahtsin leida.
Kahjuks kaks aastat hiljem olin HIV-positiivne.
Mul oli 12 sümptomit, mis viitasid infektsioonile.
Siis sain Issandalt nägemuse. Ma ei teadnud, et see on Tema.
Kuid see oli nii ja ma hüüdsin appi.
Nägin pead ja õlgu ja valgust selja taga paistmas.
Kuulsin oma vaimus:
"Tahan kogu su isiksust ravida, mitte ainult suguliselt. Vali."
Hüüdsin siis Jumala poole ja ütlesin:
"Vii mind koju. Ma ei suuda sellega silmitsi olla."
Olin tõsiselt vihane.
Lasin esimest korda vanematel maha istuda
ja neil polnud aimugi, mida neile öelda tahan.
Ütlesin neile, et olen gei. Olen HIV-positiivne.
Kuidas ma nüüd teile meeldin?
Valisin ilmselgelt Issanda
ja siis panin käe tervendamise eesmärgil enda peale.
Nad armastasid mind.
Peamiselt isa, kes andis endast kõik, et mind aidata.
Mis kõige tähtsam, Jumal taastas mu usu tema armastusse.
Kuue kuu jooksul kõik mu sümptomid kadusid.
Sel hetkel pühendasin oma elu Issandale ja ütlesin:
"Jumal, ma ei tea, kas suudan sellest loobuda.
Ma ei tea, kas tahan sellest loobuda.
Kuid ma tean, et Sa oled tõeline
ja Sina näitad mulle parimat teed."
Ma armusin sellesse isikusse ja sellest arenes täiemahuline suhe.
19-selt lahkusin kodust ja kolisin selle inimese juurde.
Tundsin kogu elu, et mind hinnati välimuse järgi
ja selle põhjal, mida teised arvasid,
et milline mees peaks olema ja minus seda ei leitud.
See oli väga piinarikas.
Kui seda piisavalt kuulda, hakkadki seda uskuma.
Kõik alad, milles tundsin end nõrgana
või ei suutnud ühenduda, Jumal oli kõik need asjad.
Minu eneseväärikus ühines Tema tervendamisega.
Umbes 2 aastat hiljem abiellusin Lisaga.
Ma ei elanud tol ajal ühegi mehega seksuaalselt aktiivset elu
ja osa minust ütles,
et ehk tähendabki see kõige selle lõppu.
Mu suhe selle isikuga oli kestnud pea 18 aastat
ja ma olin emotsionaalselt äärmiselt sõltuv temast.
Elasin eeldavasti üht kõige intensiivsemat kaksikelu,
mida eales ette kujutada võiks.
Raske on üht suhet alal hoida, kui mõlemad on tühjaks jooksnud
ja sa ootad, et su teine pool täidaks seda tühjust.
Hakkasin ära kasutama asju, mida kuulsin;
leidma põhjuseid minemaks raamatukokku
või pidama puhkepause.
Muutusin oma käitumises üha valimatumaks ja sõjakamaks.
Samas teadsime mõlemad, et Jumal on midagi tegemas me elus.
Nii et ütlesingi lõpuks oma partnerile head aega.
Leidsin end olukorras, kus olin valmis riskima kõigega.
Niipea, kui autoga oma maja ette jõudsin,
olid platsis ka kolm teist autot, kes mind ümber piirasid
ja kust politseinikud välja hüppasid.
Nad ütlesid, et arreteerivad mu iharate tegude sooritamise eest.
Olin 25 a elanud aktiivset gei elu San Franciscos.
43 aastaseks saades aga mõistsin, et see pole minu jaoks.
Kõik, mida olin kogenud,
olid vaid inimesed, kes olid mu maha jätnud.
Ja vahel ühes mu rahakotiga minema kõndinud.
See oli kaugel sellest ilusast ja imelisest elust,
mis Jumalal mu jaoks pastori sõnul varuks pidi olema.
Tagasi vaadates näen, et Saatan lihtsalt pettis mind.
Nii nagu ta pettis tuhandeid ja tuhandeid teisigi uskuma,
et võime sellist elu elades olla õnnelikud.
See on üks suur pettus, et taoline elu on õnnelik ja tore.
“Oo, see on geide elu ja geide uhkus!
Oleme kõik nii õnnelikud!”
See kõik on jama!
See on lugu, mida võime kuulda ikka ja jälle paljude poolt,
kes on avastanud, et geide elu ei vasta tegelikult lubatule.
Nad leiavad varem või hiljem, et kõik see, mida nad on otsinud,
pole iialgi leitav homoseksuaalsetest suhetest.
Ja nad leiavad end lõksus, üksikute ja abitutena.
Tundsin end üksikuna ja olin suures masenduses.
Käisin vahel 2-3 päevas Kuldvärava Sillal,
mõeldes, et varem või hiljem hüppan sealt alla.
Samas tajusin teatud mõtteid tõusmas, mis ütlesid:
“Kui oled valmis loobuma oma elust,
oleksid siis ehk nõus andma selle mulle?”
Mõtlesin, et see peab küll Jumal olema.
Olin lapsepõlves tundnud Jumalat.
Ja siis ma kuulsin Teda ütlevat: “Ma tahan sind tagasi.”
Mõtlesin, et mu elu on juba nagunii kui üks suur häving,
mistõttu ega ta Jumalaga ikka enam hullemaks minna saa.
Nii et: kui Jumal mind tahab, las Ta siis saab mu.
Asusin Jumalaga ühele teekonnale,
öeldes: “Kui Sa ei taha, et ma kõige sellega tegeleksin,
siis palun näita, mida Sa tahad, et ma teeksin."
Jumal, ma annan Sulle võimaluse.
Annan Sulle vaid ühe võimaluse
Andsin Sulle võimaluse aastaid tagasi,
aga siis Sa ei teinud midagi.
Annan Sulle veelkord võimaluse, et teha asju Sinu moel.
Ma maadlesin narkosõltuvusega.
Maadlesin ka enesetapu mõtetega, püüdes isegi tappa end.
Mäletan, kui olin 16 aastane ja meil oli üks usklikust naaber.
Ta ütles mulle üks päev,
et Jumal oli pannud ta südamele tulla mulle järele.
Ta saigi korralduse tulla üle tee, koputada mu uksele
ja kutsuda mind kirikusse.
Üks väike hääl läbis mu mõtteid ja südant, öeldes:
“Ann, sa ei leia siit seda, mida otsid.”
Astusin sisse ja kõik olid hirmunud.
Kõik teismelised hajusid toas laiali.
Oli ka põhjust, sest mul oli seljas vikerkaare värvides pontšo,
alt laienevad teksad ja jalas platvormkingad.
Nägin suht naeruväärne välja.
Mul polnud neile millestki muust jagada
kui vaid sellest, millest olin läbi minemas
ja kes ma sel hetkel inimesena üldse olin.
Nii et hakkasin palvetama ja palusin, et Jumal ise ilmutaks end.
Olin alati igatsenud, et mehed mu elus või ka mehed üleüldisemalt,
aktsepteeriksid mind.
Kuid samas polnud ma valmis muutuma,
mõeldes, et olen ju gei ega tea ka, mida paremat teha.
Palusin konkreetselt,
et kõik see, mis on vähegi vale, ei sattuks mu teele
ja ainuüksi tõeline vastus mu küsimusele
tungiks kirkana esile.
Pidin küsima endalt, mis lootust mul üldse on?
Ja kas üldse on mingit lootust?
Ja see oli see koht, mis pani mind hüüdma Jumala poole.
“Ma loodan, et sa pole kristlaste Jumal.
Ma loodan, et oled pigem budistide või kelle iganes jumal.
Kasvõi moslemite, aga mitte kristlaste.
Ma küll ei teadnud, mida kristlased arvavad homodest,
kuid arvasin, et eeldavasti see pole OK nende jaoks.
Teadsin, et kui Jumal suudab saata kellegi mu ukse taha
just hetkel, mil plaanin oma elu lõpetada
ega taha enam elada,
siis teadsin, et Ta on ka olemas.
Ma lihtsalt ei teadnud, et Ta tahab ka mind.
Samas tahtsin olla kindel, et Ta tahab mind.
Et Ta armastab mind piisavalt,
et minuga koos sellest segadusest ja valust läbi minna.
Minna läbi ka neist valedest, mida olin nii kaua uskunud.
Need olid sulaselged valed.
Mina aga ei teadnud seda, pidades neid sulaselgeks tõeks.
“Einoh, see ongi tõsi. Sa oled lihtsalt homo.
Oled otsekui üks neist tüdrukutest, nii et ära muretse.
Sa oled just nagu üks neist tüdrukutest.”
Mina aga mõtlesin:
“Ei, ma olen siiski mees ja pean selle omaks võtma.”
Mind pandi raamatupidamistunnis ühe tüdruku kõrvale istuma,
kes mulle tegelikult isegi väga meeldis.
Tal olid lühikesed pruunid juuksed
ja ta oli lahke kõigi end ümbritsevate inimeste vastu.
Ka selliste ebatavaliste ja tujukate vastu,
keda enamus inimesed vältisid.
Tema aga suhtles nendega oma headuses ja õrnuses
ja mind tõmbas täiega tema poole.
Sel hetkel polnud mul veel aimugi, et ta oli kristlane,
kes oli ise saanud vabaks homoseksuaalsusest.
Hakkasin kohtama oma elus nii palju inimesi,
kes maadlesid AIDS'iga ja kellest paljud ka surid.
Seetõttu haarasin üha enam kinni faktist,
et Jeesus on mu ainus lootus.
Tema aga hakkas ilmutama mulle, kui väga ma olen armastust väärt
Et ma olen Tema oma ja kuulun Talle.
Et Ta on minu jaoks olemas ja näeb kõike.
Teda tundma õppides sain teada, et ta on pühendunud kellelegi,
kes on talle otsekui abikaasa eest.
See mõte intrigeeris mind,
kuigi ta meeldis mulle endiselt väga, ja ma ise polnud veel kristlane.
Ja siis korraga hakkasin nägema unenägusid Jeesusest.
Ma ei elanud ju tegelikult veel Jumalale. Ma polnud päästetud.
Kuid ma arvasin, et ma olen, sest ma ju palvetasin.
Samas aga jätkasin oma pöörast elu, elades patus ja möllates baarides.
Sa see tõi esile küsimuse, kes on Jeesus?
Ma mõistsin, et Jumal tahab tulla nendesse valdkondadesse
ja päästa mind neist asjadest.
Mõistsin, et võin tõesti olla vaba neist.
Jumal ilmutas end mulle.
Ta reaalne ligiolu oli seal toas ja Ta Vaim liikus sisse-välja.
See avas mu vaimsed silmad nägema ja mõistma Ta ligiolu.
See Isik, kes oli seal paigas, oli ilmselgelt täis väge ja meelevalda
ja samas oli Ta nii lahke ja õrn.
Seal oli üks mees, kes hakkas mulle rääkima,
kuidas Jumal mind näeb ja kuidas Ta Isana mind armastab.
Hakkasin selle peale lihtsalt nutma ja mõtlesin: Kas tõesti?“
Vaata ometi mind! Ta armastab mind?“
Teadsin koheselt, kui olin selle Isikuga kohtunud,
et Ta on erinevaim kõigist, keda olin eales oma elus kogenud.
Mõtlesin, et kujutan seda vestlust vaid oma mõtteis ette
ja kas Ta siis ei tea, kust ma omadega tulen?
Ja kas Ta siis ei tea, mida kõike ma teinud olen?
Mis valemiga Ta üldse mind armastada saab?
See oli hetk, mil’ kogesin esimest korda Jumala armastust.
Läksin pastori juurde ja ütlesin:
Kuulge, ma olen lesbi ja gei ja ma tahangi olla gei,
aga Jumal ilmutas neid asju mulle
ja ma tahan ka saada osa sellest, mis teil on.
Ma pean selle saama ja ma loobun ükskõik, millest,
et tunda seda Isikut oma elus.
Nutsin meeleheitlikult.
Lausa nii, nagu ma eales varem polnud oma elus nutnud.
Mäletan, kuidas kogesin Jumala armastust
ja ütlesin kõva häälega:
Hea küll, ma alistun. Issand, ma alistun sulle.“
Ma ei suutnud end tol õhtul tagasi hoida.
Ma palvetasin ja olin valmis alistama kõik.
Jeesus oli see põllule peidetud aare
ja minu asi oli minna ja müüa maha kõik,
sh oma patt ja igatsus teha pattu
ning osta enesele see Kristuse põld, et saada osa taevasest aardest.
Ma tean, Ta kõneles mu südamesse ja vastas ka mu küsimusele:
Jah, ma suudan vabastada sind!
Ma suudan vabastada sind ja näidata sulle,
et sa pole loodud olema homoseksuaal.
Sind pole loodud tegema kõiki neid asju, mida oled teinud.
Sind pole loodud olema naine ja kandma kleiti.
Sind pole loodud kõige selle jaoks.
See oli Tema armastus, mis pani mind kogema seda kõike.
Niipea, kui palusin Tal saada oma elu Issandaks ja Päästjaks,
tuli üks rõõm mu ellu.
Miski polnud veel lõpuni paigas,
kuid Tema ligiolu ja rõõm täitsid mu elu kõige täiega.
See polnud üldse midagi sellist,
et keegi oleks mulle Piibliga lagipähe lajatanud,
nõudes minult muutumist.
See kõik oli tänu sellele, et kogesin Jumala ligiolu
ja see omakorda lõi pildi selgeks, et elan patus.
Teadsin, et vajan Teda.
See, kuidas kogesin 1.12.2002 aastal Isa armastust,
muutis kogu mu elu.
Mäletan, kuidas istusin õhtuti oma voodis ja vahtisin lakke,
nuttes end sageli magama, öeldes: Jumal, ma ei taha olla selline.
Ma ei taha mõelda ega tunda nii.
Tahan armastada seda, mida Sina minus armastad
ja vihata seda, mida Sina minus vihkad.
Jumal, ma tean, et Sa vihkad homoseksuaalsust.“
Nad tõusid üksteise järel lavale ja ütlesid:
"Jeesus päästis mu homoseksuaalsusest."
"Jeesus päästis mu uimastisõltuvusest."
"Jeesus päästis mu probleemidest isaga."
"Jeesus päästis mu pilastamise tagajärgedest."
"Jeesus päästis mu alkoholismist, prostitutsioonist, grupiseksist jne."
Istusin seal 4-reas, mu süda hüppas mu sees
ja ma purskasin enda seest: Ma tahan ka seda!
Kas Sa teeksid seda ka minu heaks, Jumal?
Ma vajan kõike seda ja Sind oma ellu.
Tee seda palun minugi elus!"
Ühel õhtul, kui olin maani täis, hüüdsin Jeesuse poole.
Ma isegi ei teadnud, kes Ta õieti on,
kuid ma uskusin, et Ta on kuningate Kuningas ja isandate Issand.
Jumalate Jumal.
Ma uskusin seda oma südames, kuna olin veel ka noor.
Hüüdsin Ta poole ja ütlesin: Mis iganes ka elus ei juhtuks, Jumal,
ma palun, et kui see ükskord läbi saab,
Sa võtaksid mind oma armastavasse embusesse.“
Mu pere palvetas täiega mu eest,
hakates ka hiljaaegu taas kirikus käima.
Olles kaotanud kõik, kes mul oli ― sh ka oma pere
ja olles põletanud kõik sillad,
jõudsin omadega viimse piirini.
Kuid Jumal tuli ja päästis mu,
näidates mulle, et Ta armastab mind isegi seal, kus omadega olin.
Ta oli valmis andestama kõige eest, mida olin teinud.
Läksin tol pühapäeval esimest korda kirikusse,
sest tahtsin õppida tundma Jumalat.
Mäletan, kuidas pastor tuli jutluse lõpus lavalt maha
ning kallistas mind.
See jumalik vastuvõtt ja tingimusteta armastus,
see Jumala ligiolu, mis tuli mu üle ―
see kõik tundus otsekui kogu maailma koormad
oleks mu õlgadelt ära tõstetud.
Olin alati igatsenud teise võimaluse järele.
Oleksin nii väga soovinud võimalust muuta kõike seda, mida olin teinud.
Kui ma vaid oleks saanud kõik tehtu tagasi võtta
ja olukorrad oleksid olnud teised.
Kui ma vaid oleks sündinud mõnda teise perre
või midagi muud sarnast.
Kui ma vaid oleksin saanud teise võimaluse.
Kui ma aga siis Jeesuse juurde tulin ja Ta mu päästis,
siis ma ka sain selle teise võimaluse, mida olin nii väga igatsenud.
Kogu mu elu sa puhtaks, sest Tema veri pesi mind.
Kogu see süütunne ja häbi olid kadunud
ning Tema tingimusteta armastust täitis mind tervenisti.
Läksin ühele pastorite konverentsile, olles täiega üles löödud ja puha.
Ooli konverentsi viimane õhtu ja ma andsin oma elu Jeesusele seal.
Teel altarile ütlesin Jumalale:
Jumal, ma ei tea, kas suudad mind muuta
ja kas suudad seda kõike ka minu elus teha,
kuid ma tahan teada, kas Sa oled päris.“
Ütlesin Jumalale, et annan Talle 6 kuud
ja kui Ta selle aja jooksul ei suuda midagi muuta,
pöördun tagasi vana elu juurde ja teen seda, mida olen alati teinud.
Maadlen veel teatud asjadega sest see on pidev protsess,
kuid sama armastus, mis päästis mind tol õhul,
on kandnud mind ka tänasesse päeva.
Jumal ilmutas end üleloomulikult mu elus.
Üritasin igal jumalateenistusel saada osa Ta puudutusest.
Paljud asjad, millest olin läbi läinud
ja kõik need lahingud oma isaga
Igatsesin isaliku armastuse järele.
Otsisin lohutust ja tröösti meeste seltskonnast.
Tutvusin juba varases eas pornograafiaga
ja olin segaduses oma seksuaalse identiteedi osas.
Ma tõesti ei teadnud, kes ma olen,
mistõttu lasin teistel sildistada end ja öelda, kes ma olen.
Sain selleks, kellena maailm mind näha tahtis.
Kristuse juurde tulles asetas Ta peegli mu silme ette ja ütles:
See on see, kes sa oled.“
Ta näitas mulle ka, kes ma Kristuses olen.
Ma tänan Jumalalt kõige eest, mida Ta mu elus teinud on.
Lootust on kõigi jaoks
ja Jumal armastab sind just seal, kus oled.
Kui kedagi oleks üldse saanud pidada Jumalast liiga kaugel olevaks,
oleks see kahtlemata olnud mina.
Jeesus on parim, mis minuga eales juhtuda sai.
Ta on kõik, mida eales otsisin.
Mulle oli räägitud, et kui Kristuse oma ellu vastu võtad,
siis Ta kõrvaldab kogu su patu
ja asendab selle patu oma südameigatsustega.
Mõtlesin: Lahe!“ ja Teda vastu võttes arvasin,
et Ta kõrvaldab kogu selle jama.
Ta ju teadis, et olen gei.
Nad ei öelnud mulle kunagi:
Sa lähed oma käitumise pärast põrgusse.
Sa lähed põrgusse, sest oled gei.
Nad ütlesid vaid: Tead, mis?
Ma tunnen Jeesust ja võiksin palvetada su eest.
Ma võiksin rääkida sulle Temast.“
2-3 nädalat hiljem sain juba ristitud.
Nad juhatasid minu ja ühe teise noormehe ühte ruumi,
et saaksime oma märjad riided ära vahetada.
Riideid vahetades olime mõlemad seal paljalt
ja ta poole korra vaadates, tabas mind selline iha laine.
See oli äärmiselt heidutav,
kuna ristimine pidi ju olema tähendusrikas sündmus elus.
Sündmus, mis otsekui pitseerib mu pühendumise Jeesusele.
Ja korra siis selline asi!
Kui ma aga siis ühel õhtul üht CD’d kuulasin ja raamatut sirvisin,
hakkas pilt selginema.
See laul rääkis ühest sõbrast,
kes on iga pisara juures, mida valatakse;
sõbrast, kes loobuks minu nimel kõigest.
Kuuldes seda lauljat laulmas Jeesusest,
ilma tegelikult Ta nime mainimata,
ütlesin: Ma usun Jumalat ja tahan seda, mis Tal on.“
See muudkui jätkus ja jätkus
ja ma leidsin ikka võimalusi, kuidas seda endas alla suruda.
Ja kuidas ka endale valetada,
sest elasin 80-ndate alguses keset maapiirkonda.
Tol ajal aga neist asjadest ei räägitud.
Veel vähem jagasid sa sellest kellegagi kirikus.
Nii et mul polnudki kedagi, kellega sellest rääkida.
Seetõttu mõtlesin, et kui palvetan selle pärast
ja loen ka piisavalt palju Piiblit,
immutades end täiega läbi kristlikust kultuurist,
et äkki siis see asi läheb ära.
Kuid see ei läinud.
Kuidagi aga läks nii,
et ma läksin eeldavasti ainsasse kooli kogu me maal,
kus oli kristlasest meeskonna treener.
See oli pöördeline hetk mu jaoks, sest sõudmine oli kogu mu elu.
Olin selles ääretult osav.
See oli valdkond, kus tundsin end vägagi kindlana
ja kui ma üldse kellelegi oleks tahtnud muljet avaldada,
oli selleks me meeskonna treener.
Mul oli kui kaks kirge, mis omavahel sõdisid.
Läksin treeneri juurde ja küsisin:
Teate ka ehk mõnda head kogudust, kuhu minna võiksin?“,
olles täiega selle peal väljas, et talle muljet avaldada.
Ma isegi et tean üht“, vastas ta.
Ta viis mind kokku teiste kristlastest sõudjatega
ja mul polnud tol ajal aimugi,
et sellest saab alguse üks tohutult suur muutus mu jaoks.
Mu usk oli ainus, mis aitas mul pinnal püsida
ja omada lootust, et võiksin tulevikus leida lunastust.
Kuid see ei võtnud ära mu valu ega ka mu intensiivseid tundeid.
Nägin neid kristlastest naisi armastamas üksteist kogu südamest,
omades tõelist kutset oma elus ja tõesti toetades üksteist.
Ei mingit poosetamist ega lahe olemist;
ei mingit teesklust, et ma võib-olla vajan sind ja sina mind.
Ei midagi sellist!
Lihtsalt siiras, puhas armastus ja ma mõtlesin, et see on nii lahe.
Mõtlesin, et tahan ka saada osa sellest.
Lugesin tol ajal populaarset raamatut Võrratust kadunud planeedist Maa“.
Raamatu lõpus viis hr.Lindsay lugeja nn Rooma teele.
Ta tutvustab sulle erinevaid salme Rooma kirjast Piiblis
ja annab raamatu lõpus ka võimaluse võtta Jeesus vastu oma ellu.
Ma olin ebaviisakas. Ma polnud üldse meeldiv.
Ma polnud just see tüüp,
kellele sa hea meelega kuulutada tahaks.
Ja ometigi nad seisid mu kõrval ja surusid läbi.
Ma usun, et Jeesus ise elas neis naistes.
Lugesin kuni raamatu lõpuni ja teadsin,
et olin leidnud oma vastuse, leidmaks ühendust Jumalaga.
Seda siis küsimustes nagu: kuidas pääseda Taevasse?
Kuidas teha asju õigesti?
Kuidas elada oma elu Jumalale?
Ilma ühegi isikuta mu läheduses, langesin põlvili
ja andsin 19-aastasena oma elu Jumalale.
Olin lennukis, tagasiteel koju ja kooli,
kui lõpetasin Josh McDowell'i raamatu Enam kui puusepp“ lugemise.
Raamatu lõpus on üks palve ― tegelikult lausa kutse pöördumiseks
ja ma ütlesin: OK. Nüüd on see aeg.“
Palusin selle palve ja sain seal samas lennukis kristlaseks.
Küll mul on hea meel, et sain!
Võtsin vaikselt selle sammu ja mõtlesin endamisi:
Ma usun Temasse ja tahan järgida Teda.“
Nii käis minu pöördumine ― äärmiselt vaikselt.
See polnud midagi dramaatilist
ja ka mu seksuaalsuses ei muutunud selle otsusega midagi.
Usun, et muutus toimus eelkõige mu pühendumises.
Otsustasin sel hetkel hakata järgima Jeesust.
Jõudsin täielikku meeleheite punkti.
Mõtlesin endamisi:
Jumal, kui see on parim, mis Sul mulle pakkuda on,
siis olen küll omadega õhtal.
Tahan oma elule otsa peale teha.
Midagi peab muutuma. Midagi peab väga drastiliselt muutuma.“
Võtsin välja Billy Grahami väikese raamatu Õnne saladus“
ja ütlesin otsekui pilgates:
Sul pole aimugi, mis see olla võiks. Kuidas sa võikski teada?
Sa pole elanud elu, mida mina olen.
Su elu on täiuslik ja imeline.“
Ma ei jõudnud just eriti kaugele selle raamatuga,
kui teadsin, et evangeelium on tõde.
Teadsin sedagi, et kõik see, millele olin varem elus panustanud,
polnud tõde.
Ja korraga olin põlvili oma voodi ees ja tihkusin nutta.
Ütlesin Jumalale, kui kahju mul kõige pärast on
ja et ma ei tea isegi, mille kõigega olen hakkama saanud.
Läksin pühapäeval kirikusse
ja üha jätkuva ülistuse ajal kogesin midagi,
mida polnud eales varem kirikus tundnud.
Inimeste käed olid tõstetud Taeva poole
ja Jumala ehe ligiolu täitis kogu selle paiga.
Ma lihtsalt nutsin ja tihkusin seal, rääkides samal ajal Jumalaga.
Ütlesin Talle, et just seda ma olengi otsinud,
kuid kuidas sellest osa saada?
Sest ma olin üks nendest, kes oli alati tundnud,
et olen sündinud homona.
Ja ma teadsin, et minu homolik eluviis
lahutab mind Jeesusest,
kuid ma ei teadnud, kuidas muutuda.
Ma polnud see, kes oli otsustanud hakata homoks,
et harrastada teatud laadi seksuaalset käitumist,
vaid see oligi see, kes ma tegelikult olin.
Olin tundnud end erinevana kogu oma elu.
Kuid Jumala vastus mulle oli: Ma armastan sind
ja sa ei pea olema gei.“
Teadsin raudselt, et see mõte polnud minust enesest,
kuna ma kohe kindlasti polnud nõus sellega
ega uskunud seda väidet.
Seetõttu peatusin hetkeks ja küsisin: Mida see nüüd tähendab?
Mida ma sellega nüüd peale hakkan?“
Seisin tol päeval oma rõdul, ülistades Jumalat.
Olin ikka veel alkoholist ja uimastitest läbi imbunud,
kuid seisin seal oma rõdul ja pidasin Jeesusega dialoogi.
Ta ütles mulle midagi, mis muutis mu igaveseks.
Ta ütles: Linda, sul on võimalik uuesti sündida.
Vahet pole, kuidas sa esimest korda ilma sündisid,
sest minu kaudu võid sa uuesti sündida.“
See oli see hetk, kui ütlesin:
OK Jeesus, ma annan Sulle võimaluse.“
Sellest päevast alates on see kui olnud üks protsess
ja Tema töö mu sees.
Miski ei muutunud üle öö
ja ma pidin langetama teatud teadlikke otsuseid.
Kuid iga raskuse ja väljakutse juures
andis Jumal mulle jõudu sellest läbi minna.
Ta oli nii lahke ja hooliv.
Ta ei vürtsitanud seda sõnadega: Oh sa väike, vastik tegelane!
Uskumatu, kes sa kõik olnud oled ja mida teinud oled.“
Ta ütles hoopis: Ma armastan sind!“
Ja kui Ta siis lisas: Sa ei pea olema gei“,
langes kui 100 kilo mu õlgadelt.
See oli vastus, mida ma ei osanud otsidagi.
Ma vihkasin Jumalat.
Mul oli tunne, et Ta on mu reetnud
ja jätnud mu vägivallatsejate hooleks.
Tundsin, et Ta ei kuule mu palveid
ja on keegi, kes lihtsalt ei hooli minust.
Valasin kõik oma patud ja valu Jumala ette maha.
Valasin välja selle, kui raske on elada kahte elu korraga.
Tahtsin lõpetada selle kõik, kuid ei teadnud, kuidas.
Tundsin, et kui lähen põrgusse, siis surengi homona.
Mõte põrgust aga tekitas tunde, et mul savi.
Sest see tundus ehk parema variandina,
kui pidev võitlus meeliülendavate kõrghetkede näol,
kus sai klubides möllatud, pidu pandud ja seksitud
ning samas madalhetkede näol,
kus sai kogetud üksindust ja hüljatuse tunnet.
See oli just ajal, mil koguduses esitati altarikutse
ja ma ütlesin Jumalale:
Mina ise ei suuda midagi, kuid Sina suudad
ja ma tahan ka saada osa sellest vabadusest,
millest nad räägivad.
Tahan elada nii, et ei peaks elama kaksikelu.“
Plaanisin kirjutada ühe kirja,
kuhu tahtsin panna kirja kõigi nende inimeste nimed,
kes olid mulle haiget teinud ja mind hüljanud.
Ühtlasi plaanisin lisada sinna klausli:
Teie olete see põhjus, miks ma end ära tapsin.“
Kogesin sellist rahu ja samas erinevust iseendas,
et see lihtsalt pidi olema Jumal, kes seal oli.
Panin teleka mängima ja hakkasin lihtsalt vaatama seda.
Seal oli üks võrratu stseen, kus esitleti ühte lugu
ja kus eemalt paistis üks mees,
kes kandis midagi või vedas nagu midagi enese järel.
Nägin ka teiste inimeste nägusid,
kes karjusid selle mehe peale ja loopisid teda erinevate asjadega;
nad püüdsid sirutuda ta pole, otsekui soovides teda tappa.
Ja ma ei saanud vähimalgi määral aru, mida see mees neile teinud oli,
et nad teda nii väga vihkasid.
Veetsin kõik oma õhtud põlvedel, lugedes Rooma kirja
ja kõiki seal peituvaid tõdesid, mis olid üsna karmid.
Samas aga olid need ka eluandvad sõnad.
Üks asi, mis mind selle filmi juures šokeeris,
oli see, et nägin selles rahvahulgas ka omaenda nägu.
Olin üdini šokeeritud sellest,
et vihkasin meest, kes liikus ka minu poole ja ütles:
Ma tegin seda kõike sinu pärast.“
Seda kuuldes tõusid pisarad mu silmi
ja ma tahtsin surra.
Ma ei usu, et keegi mind kuulis või nägi,
kuid ma ei suutnud uskuda,
et ta kannatas seda kõike minu pärast.
Sel samal hetkel mõistsin, et tegu on Jeesusega.
Ma lõpetasin täiskasvanute poodides käimise.
Ma lõpetasin pornograafia vaatamise.
Ma lõpetasin masturbeerimise.
Ma lõpetasin kaksikelu elamise.
Kuulsin üht häält ütlemas mulle:
Sa oled teinud liialt palju ja Jumal ei andesta sulle mitte.
Oled liiga palju pattu teinud ja kõike muud korda saatnud,
nii et Ta ei andesta sulle mitte.“
Niipea aga, kui see hääl oli lõpetanud,
kuulsin üht teist häält ütlemas:
Kui sa aga palud Teda, siis Ta andestab.“
Nii ma otsustasingi paluda Jumala andestust.
Sellega algas mu arusaamise teekond sellest,
mis mu elus oli toimunud.
Hakkasin mõistma oma haavu, mille olid põhjustanud kuritarvitamine,
hülgamine, sõnaline vägivald, tunnustuse puudumine,
väärtusetuse tunne ja tunne, et ma pole armastusväärne.
Hakkasin küsima Jumala käest:
Kuidas Sa saad armastada mind, kui tead kõike, mida olen teinud?“
Sest minu arusaam armastusest oli see,
et pean tegema midagi Tema heaks, et kogeda Ta armastust.
Ja samas ütles Ta mulle:
Ma armastan sind sõltumata sellest, mida oled teinud.“
Mul oli siiski raske uskuda seda,
kuna olin Saksamaal olles sattunud teatud olukordadesse,
mis olid üsna sobimatud.
Seetõttu hakkasin küsima Ta käest:
Kas Sa siis ei mäleta seda, kui ma seda tegin?
Kuid keset mu seletamisi Ta lihtsalt peatus ja ütles:
Aga ma armastan sind.“
Seetõttu otsustasin sel samal päeval,
et tahan omada suhet Temaga ükskõik, mis.
Olin uus inimene. Uus loodu.
Kõik vana oli möödas ja mu elu sai sel päeval uueks.
Jumal näitas mulle, kuidas igavik välja näeb,
sest kui mu ema suri, ostsin 3-kohalise haua
meie pere surnuaiale.
See oli mulle suureks meeldetuletuseks igakord, kui sinna lilli viisin,
et see on see koht, kus mu ema on.
Koht, kuhu ka mu vanaema läheb ja kuhu ma ise lähen.
Kõige selle nägemine paneb sind aga mõtlema
su surelikkusele
ja veelgi enam sellele, mis toimub peale surma.
See kõik pani mind mõtlema,
sest kuigi 12-aastaselt
sai Jumala õigsuse seeme mu sisse istutatud,
siis nüüd, 42-aastaselt, tekkis taas päevakorda küsimus,
kus ma tegelikult oma igaviku veedan?
Ainuüksi see, et mind maha maetakse, ei tähenda veel lõppu.
Mis saab minust peale surma?
See võib saabuda varem, kui arvatagi võiks.
Mu silmad avanesid tol õhtul, kui Jumal mind otsekui jõesängi viskas
ja mulle näitas, kuidas sisuliselt omadega elu teelahkmel olen.
Saan ma üldse kunagi oma lihalikust loomusest vabaks?
On see võimalik, et ma ei vaata enam kunagi naise peale,
teda himustades?
Kui ma Jumalalt oma armukese kohta küsisin,
sain selge vastuse: Ei!“
Pastor juhtus mulle juhtumisi helistama
ja tahtis mulle öelda järgmist.
Ta ütles, et näeb vaimus, et tahan Kristuse juurde tagasi tulla,
kuid ei suuda lahti mõelda, kuidas olla.
Ütles, et ma tean, kuidas vabaks saada,
kuid ei tea, kuidas vabana püsida.
Ta ütles, et ma tunnen otsekui Jumal ei saaks mind kasutada,
kuna olen oma lesbi elu nii avalikult välja elanud.
Kuid ta ütles,
et Jumal plaanib kasutada seda kõike.
Miski mu sees hakkas avanema ja lahti hargnema
ja see kõva pinnas mu sees hakkas murduma,
nii et see pastor sai rääkida mu ellu.
Jumal lihtsalt kui sulges mu suu ja ma olin mõne minuti kõnevõimetu.
Suutsin vaid kuulata teda, pisarad voolamas palgeil,
kuna ta tabas nii mitmegi asjaga otse kümnesse.
Kui ma siis kuulsin seda ei“ oma südames,
oleks Jumal otsekui avanud selge mõistuse akna
ja üks veendumus täitis mu südant.
Jumal ütles mulle:
Sa otsustad täna, keda sa saad teenima.
Sa tead, et olen alati olemas olnud
ja sind armastanud ning kaitsnud.
Seetõttu ütlen ka, et täna on sinu päev
ja sa pead valima.
Kui sa mind täna eirad,
lasen sul oma eluga edasi minna, ulpida siin-seal ja teha, mida tahad.
Kuid selle teekonna lõpus ootab sind kohtumõistmine.
See oli hetk, mil olin võimeline langetama selge otsuse.
Sel väikesel selgushetkel, mille Jumal mulle kinkis
ja ma olen nii tänulik Talle selle eest.
Mäletan lihtsalt seda, kuidas üles ärkasin.
Olin eelmisel õhtul manustanud kokaiini ja palju muud.
Olin kohanud ka üht naist
ja kui üles ärkasin, tundsin end kuidagi nii värskena.
Mul polnud enam mingit vajadust kokaiini järele.
Ei mingit vajadust naiste ega millegi muu järele.
Selline tunne oli, otsekui Jumal oleks mind
puhastanud ja vabastanud seestpoolt.
Ja ma mõtlesin: Jumal, oled Sa mind tõesti vabaks teinud?
Miks just nüüd ja praegu?“
Ja Ta vastas: Sest sa tulid koguaeg mu juurde,
mistõttu täna, Mirjam, olen ma su vabaks teinud.“
Ütlesin: Ei, Jumal ― hoopis mina ostsutan täna Sinu kasuks.“
Loomulikult sosistab Saatan su teises kõrvas:
Kuidas jääb su sissetulekuga?
Sa ei saa lõpetada Veenuse ajakirja väljaandmist!“
Ja ma vastasin:
"Mul pole aimugi, kuidas selle kõigega hakkama saan,
kuid tean, et pean vaid usaldama sellest hetkest alates
ja valima Jumala just praegu.“
Jaa, jaa, aga kuidas jääb selle geide konverentsil kõnelemisega?
Mida sa seal neile ütled?
Sa ei saa veel täna päästetud saada!“
Saatan muudkui kordas,
et ma ei saa veel täna päästetud saada.
Mõtlesin, et ma ei tea veel, mida seal ütlen,
kuid lähen sinna päästetud inimesena, sest otsustan täna Jumala kasuks.
Kui see muutus mu meeltes ära käis,
tundsin, et olen lõpuks ometi see Mirjam,
kelleks Jumal mind on loonud.
Pisarad hakkasid voolama mu palgeil
ja ma kogesin, kuidas Püha Vaim tuli mu üle viisil,
mille sarnast ma polnud eales varem kogenud.
See oli kui üks suur pesemine.
Iha uimastite ja naiste vastu oli kadunud
ja ma lihtsalt hüppasin üles-alla, tänades Jumalat.
Ma lihtsalt tänasin Jumalat.
Langesin põrandale ja tänasin Püha Vaimu.
Lihtsalt tänasin.
Vabaduse kogemine Jumalas pole võrreldav mitte millegagi!
Sõitsin sinna Schomburgi ega andnud neile ette teada,
et minuga on suured muutused toimunud.
Kuid olin palunud Jumalat, et Tema näitaks mulle, mida öelda
ja Ta oli seda ka juba teinud läbi erinevate piiblisalmide,
öeldes, et ma ei pea muretsema, mida öelda.
Ta ütles, et annab mulle täiusliku ajastuse ja täiusliku sõna,
mida jagada täiuslikul ajahetkel.
Samas mõtlesin endamisi,
et ma ju tunnen homode-lesbide kogukonda väga hästi
ja nad kindlasti lähevad selle loo peale närvi.
Tol õhtul, kui ma päästetud sain, küsis mu naispartner mu käest:
Kas see tähendab, et sa pole edaspidi enam gei?“
Vaatasin talle otsa ja ütlesin:
See tähendab mida iganes, mis Jeesusel on varuks mu jaoks.“
Nad olid kõik kirjastajad.
Inimesed, kellega olin varemgi koos reisinud.
Igakord, kui kuhugi sessioonile läksime,
teadsime täpselt, kes on raamatu või ajakirja kirjastaja.
Nii et istusime seal kõik koos ja jagasime oma kogemusi.
Kogu sessiooni juht küsis muidugi kõikvõimalikke küsimusi.
Esimene küsimus oli vist midagi sellist,
et kuidas keegi meist alustas,
nii et jagasin siis Veenuse algusloost, nii nagu kõik teisedki.
Küsiti ka, kuidas leidsime hetkel olemasoleva publiku?
Nii et jagasin sellegi kohta.
Viimane küsimus, millega ta sessiooni lõpetas, oli:
Kuhu suunas olete oma väljaandega teel?“
ja ma teadsin koheselt, et see on Jumala poolt avatud uks.
See oli koht, kus neile rääkida.
Lugedes Piiblit, leidsin Jumala seaduse, mis ütleb:
Mees ärgu magagu mehega nii nagu magatakse naise juures.“
See on jälestusväärne.
See on Jumala silmis jälk.
Vaatasin seda kirjakohta ja mõtlesin:
Wau, see on midagi, mis Jumalale ei meeldi.“
Mulle oli kõik need aastad valetatud.
Panin Piibli käest ja ütlesin:
Jumal, ma vajan Su abi muutumiseks.“
Alustasin oma juttu, öeldes: Veenuse suund muutub 180 kraadi
ja me hakkame liikuma totaalselt teises suunas.
Meie senine missioon on olnud julgustada geisid ja lesbisid
seisma iseenda ja oma õiguste eest kogukonnas.
Tulema kapist välja ja olema uhked iseenda üle,
andes endast teada nii oma peredele kui naabruskonnale.
Kuid nüüd hakkame liikuma hoopis vastupidises suunas.
Tahame anda neile teada, et see pole Jumala plaan nende jaoks.
Saal oli nii vaikne, et oleks võinud kuulda nõela kukkumist.
Nii sessiooni juht kui kõik teised.
Ma isegi ei vaadanud
ei paremale ega vasakule oma sõprade poole,
püüdes vaadata mööda nende nägudest.
Püüdsin olla kui Jeremija, kes ei vaadanud inimeste poole,
vaid lihtsalt ütles, mida Jumal tahtis öelda,
lastes asjadel kulgeda oma teed
Ütlesin, et homondus pole Jumala plaan,
mistõttu nüüdsest plaanib Veenus“ juhendada inimesi,
kuidas saada vabaks homoseksuaalsusest.
Kuid mitte ainult,
sest sellest vabaks saamine ei käi vaid su oma jõust,
vaid see eeldab isiklikku suhet Jeesuse Kristusega.
See on ka see, mida Ta minu heaks on teinud.
Sellest hetkest alates
ei elanud ma enam kordagi oma homoseksuaalsust välja.
Ma pole seda teinud enam üle 30 aasta.
See sõltuvuslik tõmme kellegagi üheks saada,
sai läbi lõigatud.
Seda mitte küll mu mõtetes,
mistõttu mul on endiselt palju maadlemist ja erinevaid tundeid;
rohket ebakindlust ja asju, millest paraneda.
Kuid Jeesus tuli ja saatis oma sõna, et mind tervendada.
Psalmides 107:20 on öeldud,
et Ta on läkitanud oma sõna, et tervendada meid
ja päästa meid hävingust.
See võttis pisut aega, enne kui vaikusest läbi murti.
Ma lasin sel ka olla, sest vahel mõjub vaikus isegi hästi.
Me keegi ei lausunud minuti jagu sõnagi.
Ja kui siis sessiooni juht lõpuks šokist üle sai,
pöördus ta koheselt järgmise kõneleja poole.
Mulle aga puges väike hirm nahka,
sest peale sessiooni toimus kohe vastuvõtt.
Mõtlesin, et parem oleks sealt kiiresti jalga lasta
ja vastuvõtule mitte minna.
Ilma ühelegi küsimusele vastamata lihtsalt minna minema.
Kuid Jumal ütles mulle:
Ei. See siin on su teenistus ja see on see, kuhu sa kuulud.
Seetõttu jääd siia ja võtad vastu kõik, mis tuleb.“
Läksin altarile, altari tollele poolele
ja jätsin sinna kõik, mis mul oli.
Tahtsin lihtsalt öelda: Jeesus, Jeesus“,
sest ma ei osanud palvetada.
Nii et ma muudkui kordasin: Jeesus, Jeesus, Jeesus.
Ma vajan Sind.
Ma vajan, et Sa tuleks.“
Ja korraga otsekui vedelal kujul armastus
voolas üle mu peal, mu südame, mu kõhu, meelte ja hinge.
Elava Jumala Vaim tuli sel hommikul
ja tegi mind homoseksuaalsusest vabaks.
Ma sain tol õhtul päästetud, kui Ta ütles mulle:
Kui Sa mind täna õhtul vastu ei võta, sa sured.“
Ta päästis mu hinge surmaaugust.
Kohutavast surmaaugust.
Ta päästis mu hinge põrgust ja ma olin nii tänulik Talle selle eest.
Mäletan, kuidas lebasin maas oma nutu ja tati sees,
aga imelise Jumala ligiolu all.
Mind ümbritsevad memmed panid oma käed mu peale
ja palvetasid nii, et sülge lendas.
Nad katsid mind ka kiriku pingi patjadega,
et kõik oleks kenasti kaetud ja ma lihtsalt olin seal Jumala ligiolus.
Mu põsed olid pisaraid ja tatti täis,
kuid olin seal silmili maas, kohtumas oma Jeesusega.
See oli kõige püham kogemus, mida olen eales kogenud
ja ma tundsin end seal tõesti armastatud ja vastuvõetuna.
See oli parem, kui ükski elu kõrghetk, mida olin eales kogenud.
Parem, kui ükski suhe, mida elus omada
ja parem, kui ükski purjus olek.
Ma lihtsalt olin Jumala palge ees.
Tänu sellele kohtumisele ma ka teadsin,
et kui sealt paigast lahkun, pean otsustama, kelle ma valin.
Mõtlesin endamisi:
Ei tea, kui külmalt nad ka minusse suhtuvad?
Jään seal vastuvõtul eeldavasti üsna üksikuks.
Seisan seal omaette, samas kui teised hoiavad kokku
ja jõllitavad mind, otsekui oleksin aru kaotanud.“
Kuid see polnud üldsegi mitte nii.
Inimesed tulid seal vastuvõtul üksteise järel mu juurde ja ütlesid:
Ma käisin ka kord kirikus
ja ma pole üldse rahul oma praeguse eluga.
Tahaksin ka sellest välja saada.“
Üks teine naine tuli mu juurde ja ütles:
Tead, mis? Ma olin kunagi pastor.
Kuid ma langesin ära,
mis on ka põhjus, miks elan seda elu, mida praegu elan.“
Inimesed tulid ükshaaval mu juurde ja ütlesid:
Suur tänu, et sul jagus julgust seda kõike jagada!“
Ma pidin ütlema: Jää vait, Lady Gaga!
Ma pole sündinud sellisena,
vaid ma sündisin Kõikväelise Jumala pojana;
revolutsionäärina ja äratajana.“
Sel hetkel teadsin, mis Jumalal on plaanis.
Ta ei kavatsenud tõsta vaid minu häält, vaid ka paljude teiste hääli.
Ta on tõstmas esile uue seltskonna, kes on ise neid asju kogenud.
Nii et inimesed ei saa vaadata mu peale nii
nagu mõne baptisti või nelipühi jutlustaja peale,
kes pole olnud samas seisus.
Nad ei saa vaadata mu peale ja öelda: Tal pole aimugi, millest ta räägib;
tal on lihtsalt eelarvamused mu suhtes.
Nad teavad, et olin seotud sama asjaga nagu nemadki
ja maadlesin asjadega, millega nemadki.
Kuid ma olen nüüd vaba.
See on see, millised osad teist olid kord.
Kuid teid on nüüd puhtaks pestud ja pühitsetud
ning Jeesuse nimel ja Jumala läbi õigeks mõistetud.
Põgenege kõlvatuse eest!
Kuid kes hoorab, see patustab iseenese ihu vastu.
Või kas te ei tea, et teie ihu on teis oleva Püha Vaimu tempel,
kelle te olete saanud Jumalalt, ning et teie ei ole iseenese päralt?
Sest te olete kallilt ostetud. Austage siis Jumalat oma ihus!“
See on see, millele kogu lugu taandubki.
Selle austamisele, kes ohverdas sinu eest ristil oma elu.
Oled sa valmis alistama oma elu Talle?
Oled sa valmis loobuma nende järgimisest,
kes vaid lubavad sulle armastust
ja järgima Teda, kes ka tõesti armastab sind.
Ta pole see, kes viiks su välja, lahutades su meelt
ja rääkides sulle meelitavaid sõnu,
vaid Ta suri ristil piinarikast surma sinu eest.
Viidates homodele, ütles Piibel juba 2000 aastat tagasi:
Osad teist olid sellised kord.“
Võttes kokku endiste homode elu uurimise,
vaadakem korraks ka seda,
kuidas Jumal toob tervenemist ja muutust neile,
kes on hüljanud oma endise eluviisi.
Sa ei saa olla samaaegselt homo või lesbi ja kristlane.
Sa ei saa elada ilma meelt parandamata.
Teadsin, et pean otsustama,
kas olla edasi gei, või järgida Kristust.
Ma ei saanud olla geist kristlane, sest tundsin selleks liiga hästi Piiblit.
Kristus ei saa elada su sees samaaegselt pimedusega.
Otsustasin lõpuks, et järgin Kristust sõltumata sellest,
kas mu tunded kunagi muutuvad või mitte
või kas mu ihad kunagi kaovad või mitte.
Ma ei mõelnud hetkekski, et taoline eluviis on Jumalale vastuvõetav.
Et olen lihtsalt geist kristlane.
Ma ei arvanud kunagi nii.
Küll aga mõtlesin vahel, et ehk olen maha jäetud ja parandamatu“.
Patt ei pea defineerima mind.
Otsus järgida Jeesust Kristust, oli mu elu raskeim otsus üldse,
kuna pidin Jumala nimel loobuma oma pruudist.
See on üks raske teekond. See pole kerge,
See on olnud üks vaevarikas protsess,
täis pidevat edasi rühkimist ja palju pisaraid.
Ma ei mõistnud, et see eeldab iseendale suremist
ja arusaamadele iseendast,
lastes Jeesusel äratada mind surnuist.
Ma kunagi ei mõistnud, mida see tähendab
võtta igapäevaselt oma rist ja järgida Teda.
Mitte vaid samastuda Temaga Tema surmas,
aga ka Tema ülestõusmises.
See kõik on kui üks protsess, mille käigus sa ka vahel langed.
Kuid sa pead iga päev end taas jalule ajama.
Me peame kõik laskma Jumala Sõnal
saada graveeritud me südameisse ja hinge,
et me meeled, tahe ja tunded saaksid päästetud ja vabaks.
Võtsin selle mõtte oma südamesse ja tahtsin saada täidetud Jumala Sõnaga.
On teatud sammud, mida pead tegema,
et taolisest elustiilist välja tulla.
Sa ei saa enam minna gei-klubidesse
ja pead läbi lõikama kõik oma vanad suhted.
Leia keegi, kes on sinust küpsem
ja kes on sellest eluviisist välja tulnud,
osates sind aidata.
Pidin endiselt töötama oma külgetõmbe kallal.
Selle kallal, et osad mehed tundusid mulle endiselt kütkestavatena.
Saaksin ma väita, et mul pole enam kordagi olnud kiusatusi?
Oleksin rumal, kui seda väidaksin.
Kuid täna ma juba tean, kuhu nende kiusatustega minna ―
otse risti alla.
Tõeline vabadus ei tähenda võitluste puudumist,
vaid võimet öelda: Ei.“
Pidin treenima oma tahtejõudu, nii et kui mind kellegi poole tõmbas,
pidasin teda küll kütkestavaks,
kuid tänasin Jumalat tema kui Jumala loodu eest.
Otsustasin, et ei lase sel meeldivusel end vedada
ega mingit erilist sõprust temaga arendada.
Jumala vägi tuli mu ellu ja tegi mind vabaks.
Ta vabastas mind mõjujõust, mida need asjad mind tegema sundsid.
Ta ei vabastanud mind kiusatusest,
mistõttu kogesin kiusatust veel paljude järgnevate aastategi jooksul.
Kuid Ta vabastas mind nende asjade väest,
nii et lõpuks oli mul endal võimalus valida.
Kiusatus ei ole veel patt.
Küll aga loeb see, mida kiusatustega peale hakkame.
Ma väldin kõiki asju, mis toidaksid mu vana mõtteviisi.
Mine tagasi armutrooni ja armu aujärje ette ning ütle:
Jeesus, ma vajan Sind.
Ela ja valitse mu üle, et ma ei mõtleks neid vanu mõtteid enam.“
Jumala arm on nii imeline.
See on nii võimas,
et see annab meile võime öelda patule Ei“.
Mulle meeldib, et Piiblis, Tiituse kirjas on öeldud:
See kasvatab meid, et me, öeldes lahti jumalakartmatusest
elaksime praegusel ajal jumalakartlikult.“
Mitte, et me elaks neid kahte elu paralleelselt,
sest Jumala arm pole vaid mingi kate sinu ja Tema vahel,
lastes sul samal ajal jätkata patus elamist.
Mäletan nii selgelt seal olemist.
Mäletan seda päeva, kui sain altari ees päästetud
ja mõtlesin endamisi: Ma polegi enam homo!“
Keegi ei pidanud mulle ütlema seda.
Mitte keegi ei pidanud mulle ütlema seda.
Ma lihtsalt teadsin.
Teadsin, et Jumal ei olnud loonud mind homoks.
Mõistsin, et ma ei tegele ainuüksi omaenda mõtetega,
vaid ka millegagi, mis tuli väljaspoolt.
Pidin tegelema jõududega, mis olid üle mu enda.
Pidin igapäevaselt seda elu välja elama.
Pidin minema koju, sulgema enda järel ukse
ja mitte seksima iseendaga.
Pidin katkestama suhted osade oma vanade sõpradega,
kes oleks mind muidu endaga kaasa kiskunud.
Piiblis on öeldud, et me ei sõdi mitte liha ja verega,
vaid pimeduse jõududega, mis tõusevad meie vastu.
See oli Jumalaga päev päevalt ja samm sammult edasi minek.
Pidin otsustama, et palvetan.
Pidin otsustama, et avan Jumala Sõna ja uurin järgi,
mis Ta Tema valimise ning enese salgamise kohta ütleb.
Pidin oma vaenlasega silmitsi seisma,
kuid samas mõistsin, et olen Kristuses tugevam
kui ükski ähvardus, häbi, hirm või mingit laadi ahvatlus.
Mul oli kord fantastiline kristlasest nõustaja,
kes aitas mul mu identiteedi teemad joonele saada.
Loobusin Jumala nimel oma pruudist.
Ta oli sisuliselt kogu mu elu. Ta oli kõik mu jaoks.
Ta oli suurim armastus, mida olin senini eales kogenud,
kuid otsustades järgida Jeesust
tuli ja kohtas Ta mind just sel samal hetkel.
Pidin rakendama rohket enesekontrolli,
et mitte langeda taas masturbatsiooni ja fantaasiate küüsi.
Kogesin, et mul tõesti oli valik selle üle, mida mõtlen
ja ma ei pidanud laskma oma ihadel juhtida end millegi enamani.
Hakates rida realt lugema Jumala Sõna,
hakkas see Sõna muutma ka mu meeli ja mõtteid.
Olin tegelikult saavutanud teatud meisterlikkuse
oma seksuaalsuse üle,
mis puudutas kainust ja vooruslikkust.
Ma tõesti olin.
Enne, kui abiellusin,
oli Jumal kutsunud mind terveks aastaks enese puhtana hoidmisele,
mis tähendas ei mingit masturbeerimist ega midagi muud.
Olles alles noor inimene, on sellest hoidumine tõeline ime.
Vähemalt minu jaoks küll oli.
See oli ühtaegu märk kui ka ime.
Küsimus polnud vaid moraalses pingutuses,
vaid armus, mis võimaldas elada nii ja see oli oluline.
Ma ei mõistnud, et vajan Jeesust ka selleks,
et Ta mind uuesti nö kokku paneks.
Et vajan Jeesust selleks, et kuulda, kes ma tegelikult olen.
Et Ta murraks maha kõik valed ja vanded,
kõik väärastunud arusaamad, mis olid teinud minust naise,
kelleks Jumal polnud mind loonud.
Leidsin, et igatsedes heteroseksuaalide järele
selle asemel, et igatseda Jeesuse Kristuse järele,
ei jõua ma kuhugi.
Seniks, kuni sa ei otsusta, et ainus asi, mis loeb,
on see, mida Jeesus Kristus sinust arvab,
ei leia sa kunagi tõelist vabadust.
Igakord, kui arvan, et saan omaenese jõus hakkama,
olen jälle maoli maas.
Kui ma aga tunnistan oma nõrkusi ja võtan vastu Tema ristil tehtu,
sillutab Tema mulle teed.
Ta tõesti toob esile ühe parema elu minus.
Ta annab mulle jõudu seista seal, kus muidu ammu kukkunud oleksin.
Hakates otsima Jeesust Kristust
ja õppides paremini tundma Tema isiksust ja iseloomu;
seda, kes Ta oli
ja kui siiralt ning tingimusteta Ta mind armastas,
leidsin ka ise, et tahan olla enam Tema moodi.
Tahtsin ka olla selline oma elus.
Ei kujuta isegi ette, kus ma ilma Jeesuseta oleksin.
Jagades Jeesusega oma valu, oskab Tema sellega toime tulla,
võttes selle ja tegeledes nii öeldud sõnade kui mu haavadega,
kust see valu tuleb.
Ma pidin otsustama, et tahan olla Kristuses.
See on su enda otsus,
Sest palvetamine ja Piibli lugemine ei sünni lihtsalt niisama.
Jeesus ei vaadanud mind kui langenut, vaid kui võitjat.
Ta nägi mind oma tütrena ja tahtis, et ma teaksin seda.
Ma näen, kuidas Sa välja näed ja tahan olla samasugune.
Ma kuulen Su häält ja tahan kõlada samamoodi.
Ma loen, kuidas Sa suhtlesid ja toimisid inimestega
ja ma tahan teha samamoodi.
Ta tuli mu ellu ja oli mitmel moel kui vanemaks mulle.
See side puudumine mu emaga on suureks probleemiks,
mida ainult Jeesus suudab lahendada.
Ma ei saa minna ja hankida endale 22-aastasena uut ema.
Kuid Jeesus saab seda teha,
minnes tagasi ka minevikku ja kattes selle lapse vajadusi.
Ma pean veetma aega Sinuga,
et Sina võiks elada minus ja mina Sinus
ja Sa teeks minust uue loodu.
Olen nii armunud Sinusse ja tõesti -
ma keskendun enam Sulle kui asjadele, millega maadlesin.
Ma saan otsustada usaldada Teda.
Otsus usaldada Teda tähendab seda,
et kui ma ka igakord ei mõista, mida Ta teeb,
võin siiski otsustada uskuda, et Ta on hea ja soovib head.
Sa hoiad Jumala ligi ja lased Tal tervendada oma hinge.
Sa pead vanad valdkonnad oma elus surnuks näljutama
ja toitma uusi valdkondi.
Valdkondades, kus hakkasin taas mehe kuju võtma,
tajusin, et olen Jumala mees.
Ja kui ma olen Jumala mees, pean olema ka ühel lainel Tema Sõnaga,
mis kui ütleb, et ma ei tohi meestega magada,
siis ma ka ei tee seda.
Roomlastele 12:2 ütleb:
Ja ärge muganduge praeguse ajaga, vaid muutuge meele uuendamise teel.“
Mulle nii meeldib see salm, sest see toob ka esile Jumala tahte.
Selle, mis hea, täiuslik ja vastuvõetav.
Tänu Jumala Sõna paremale tundma õppimisele
said ka mu meeled uuendatud,
mis omakorda viis selle muutuseni,
et küpsesin nii mentaalselt, vaimselt kui emotsionaalselt,
aga ka seksuaalselt.
Mul oli valik, keda ma kavatsen teenida.
Mu lihalik loomus ja ihad tahtsid muidugi dikteerida kõike,
nii et mu seksuaalne erutus võis kesta 20-30 minutit.
Või tahtsin ma otsustada Jeesuse kasuks?
Ütlesin Jeesusele: Ma ei taha seda teist asja, vaid Sind.“
Kui saad osa killukesestki Tema südamest
ja sellest, kes Ta on ja kes sina oled Temas,
siis see on suur asi
ja sa tahad raudselt otsustada Tema kasuks.
See on kui üks kirg ja üks pitser, mille alusel pühendad end Talle.
Sest Tema on su abikaasa.
Oled sa mees või naine ― Jumal on su abikaasa
ja sa otsekui abiellud Temaga.
Ühtlasi on Ta mu Isa ja mina Tema poeg.
Ta on ka mu Kuningas, hea Kuningas
ja mina otsekui Tema teener.
Ta on kõik mu jaoks.
Jumal on ikka tõeliselt armuline
ja Ta kinnitas mulle üsna peagi, et Ta on hea vanem,
kes ei hülga ega jäta mind iial.
Tegu on suhtega.
Mitte kirik pole see, mis sind aitab.
Kui ma südaöö paiku purjus peaga koju sõidan,
ja tahaks kangesti minna Susie poole,
või kui narodiiler helistab ja ütleb, et läheksin järgmise paki järgi,
siis saan vaid paluda:
Jumal aita, et ma ei vastaks sellele kõnele!
Jumal aita!
Kas Sa üldse kuuled mind, Jumal?
Olen omadega läbi.
Olen omadega metsas ega taha olla siin.“
See on üks suhe oma Jumalaga, kes on sind loonud,
kes armastab sind ja teab, et oled omadega metsas.
Seetõttu ongi Ta käed välja sirutatud ja Ta ütleb:
Tule mu laps, ma ootan sind!“
Jumal ütles mulle kannatlikult, et leiaksin rahu Temas.
Et lõpetaksin omaenese jõus pingutamise.
Jumal on ainuke vastus.
Saatan tahab vaid valetada ja öelda, et sa ei saa kunagi vabaks.
Kuid sa võid saada!
Pead lihtsalt suhtlema Jumalaga ja olema siiras südames.
Jumal on õpetanud mind kuulama Tema häält.
Tema on see, kes tunneb mind kõige paremini;
kes määratleb ise mu identiteedi ega lase inimestel seda teha,
kes oma sõnadega lööks mu lihtsalt kasti.
Kui suudad alistada need tunded Talle,
suudad ka tuvastada, kust need tunded pärit on
ja mis on need põhivajadused, mis nende tunnete taga peituvad?
Seejärel aga saad loota oma Looja peale,
et Tema need täidaks.
Ta on kohe kindlasti täitnud isa rolli mu elus,
poputades mind kui tõeline issi.
Õppides tundma Jumalat, sai Temast mulle isa,
kes mu oma isa mulle eales olla ei suutnud.
Pidin lootma kõiges Tema peale, mis mul oli.
Leidsin Temas selle täiuse, mida olin otsinud.
See on nii palju parem kui miski muu, mida enne jahtisin.
Need, kes homoseksuaalsusest
kõige paremini heteroseksuaalsusele üle lähevad,
on need, kellel on mingigi side kirikuga.
Hakkasin looma suhteid kirikus käivate meestega.
Need olid sellised terved ja mitteseksuaalsed suhted.
Liitusin ühe kodugrupiga, õppides avanema seal
ja rääkima sellest, mis toimub mu sees.
Tõeliselt võrratud naised võtsid minuga ühendust, öeldes:
Christie, sa oled armas! Lähme välja ja teeme midagi."
Mõtlesin: Kas te ei mõista, et ma pole üks teie seast?“,
kuid nad andsid mõista, et nad ei näe mingit vahet.
Ütlesid, et olen ju samuti naine ja seetõttu võime ka koos aega veeta.
See oli minu jaoks nii ütlemata kinnitav.
Võtsin erinevatel õhtutel osa
mitmete gruppide tööst ja piiblitundidest,
sest tahtsin hoida end rakkes, et mitte uuesti libastuda.
Nad õpetasid mulle ilma õpetamata, kuidas elada välja oma naiselikkust.
Miski ei muutnud mind enam kui meestegruppi minek
ja aus ülestunnistus: Ma ei tea, kuidas te sellesse suhtute,
kuid pean tunnistama teile, et seksin teiste meestega
ega tea, kuidas seda lõpetada.“
Nad vaatasid mulle otse silma ja ütlesid: Tead, mis?
Me ei saa sellest aru ja see võib meid isegi marru ajada,
kuid me armastame sind just sellisena nagu oled
ja tahame aidata sind selles loos.“
Ta on täielikult tervendanud
selle lapsepõlves isa poolt haavata saanud poisi.
Jumal armastab mind tingimusteta. Jumal armastab Dean Bailey’t.
Olin võimeline kogema andestust ja paluma ka andeks oma ema käest.
Ma ei suuda seda isegi kirjeldada, kui eriline see oli.
Jumal on olnud jätkuvalt ustav,
tervendades kõik mu haavad ja lapsepõlve väärastumised.
Alustasin seesmise tervenemise protsessiga,
mis kätkeb endas nii palvet kui psühholoogilisi segmente,
et leida Jumala ligiolus hingele kosutust.
Ta viis mind tagasi mu lapsepõlve ja ütles sealt pärit tunnete kohta,
et neid tuleb nüüd hakata nimetama õigete nimedega.
Keegi tunnetas õigesti, et olen deemonitest vaevatud,
mistõttu nad panid käed mu peale ja ajasid karja deemoneid must’ välja.
Ma ei teadnud nende olemasolust midagi,
enne, kui nad olid välja läinud.
Kohtasin üht naist, kellest hiljem sai mu abikaasa.
Seisime silmitsi maailmaga, mis oli suurem meist mõlemast,
mis tõi ühtaegu kergendust kui ka tekitas hirmu.
Me kohtusime läbi ülikooli teenistuse, millega olin seotud.
Me kohtingute aeg venis küll päris pikale,
kuid lõpuks me siiski abiellusime.
Kui ma esimest korda mehega lähedasemaks sain,
kellest hiljem sai ka mu abikaasa,
mõtlesin endamisi, et selle mehe seljatagust kataks küll.
Kristus on tegelikult olnud ainuke,
kes on suutnud täita mu südameigatsused läheduse järele,
ilma, et peaksin tundma häbi selle pärast.
Jeesus pole ainuüksi su Päästja, aga ka su Kuningas ja Issand.
Päevast alates, mil ütlesin Jah“ Jeesusele,
pole ma kordagi tagasi vaadanud.
Kristus on mu ainus eesmärk. Usun seda siiralt.
Tema on mu eesmärk
ja mu elu on kui vili Temaga koos elamisest.
Pole ühtki asja, mida Jumal ei suudaks,
mistõttu pöördu Tema poole.
Ära pöördu eemale, öeldes:
See on mu oma võitlus, millega hakkama saada!“
Pöördu Jeesuse poole!
Kuigi maadlen veel mingil määral ikka samasooliste ihadega,
ei pea ma ennast enam geiks.
Inimesed ütlevad, et olen terveks saanud või tervenemas.
Ja ma olengi, ainult et sageli see, millest nad räägivad,
on tegelikult üks protsess.
Vaadates tagasi oma võitlustele,
olen mingil määral isegi tänulik nende eest,
sest need on õpetanud mind hoidma veelgi enam Jeesuse ligi.
Seda nii valus kui asjades, mida kardan,
kui ka asjades, mis võivad olla patused.
Heteroseksuaalsus pole mu eesmärk. Mu eesmärk on olla õige ja terviklik.
Elada elu, mida Jumal on kutsunud mind elama.
See polnud mingi kiire olukorra paranemine.
See polnud mingi geinduse ära palumine,
vaid pikk teekond.
Ta kinkis mulle tõelise rahu ja rõõmu.
Kui ma enne kogesin rõõmu ja rahu alkoholist ja uimastitest,
siis nüüd kogen ehedat rõõmu ja rahu, mis tulevad Jumala käest.
See kõik on seda väärt.
Mul on liiga palju sõpru 80-ndatest, kes pole enam täna meie seas.
Pidin käima liiga paljudel matustel tänu sellele,
et inimesed kaotasid oma elu AIDS’i ja muude sarnaste asjade tõttu.
Olen nii tänulik, et Jumala arm sai mu südamest kinni
ja sillutas mulle tee, et võiksin tõesti leida Ta.
Suure tõenäosusega HIV tapab mu. Mingil hetkel kindlasti.
Kuid pole hullu.
See on OK, sest ma lähen Jeesuse juurde.
Mind ei huvita, kas oled kiskja või mõrvar;
oled sa prostituut või mille iganes muu kordasaatja.
Jumal tahab tervendada sind ja teha su vabaks.
Ta tahab täita su kõige sügavamad sopid oma elava veega
ja viia sind üks päev endaga igavesti Taevasse.
Ta on täitnud selle, mis oli kord tühi. Selle pimeda paiga mu hinges.
Su hing januneb elava Jumala järele ja ma võin öelda sulle, et Jumal on päris.
Saatan tahab öelda: Sa ei saa iialgi vabaks!
Sa ei lakka iial ihaldamast naisi, kellega oled sebinud üle 30 aasta.“
Kuid ma olen elav tunnistus sellest, et Püha Vaim tahab ja saab muuta sind,
kui annad Jumalale kogu oma südame.
Mitte vaid selleks,
et Ta kõrvaldaks su seest selle gei või lesbi iharuse ―
see ei käi nii.
Pead andma Jumalale kogu iseenda.
See sama Jumal, kes kohtab sind just seal, kus oled,
saatis omaenda Poja, Jeesuse, kes on kandnud su patud sinu eest
ja murdnud patu väe, et võiksid olla vaba.
Sidumistest on võimalik vabaks saada.
Mäletan, kuidas kogesin Jumala armastust isegi siis,
kui olin veel lesbi.
Ma teadsin, et Ta armastab mind, kuid teadsin sedagi, et teen pattu.
Ta armastab sind just sellisena nagu oled,
kuid Ta ootab, et armastaksid ka Teda
just sellisena nagu Tema on.
Ta on püha.
Sa võid sellest kõigest välja tulla.
Lihtsalt tule Jumala juurde keset oma suurt segadust,
keset oma uimasteid ja sõltuvusi, või ööklubisid.
Tule ja otsi igapäevaselt Jumala palet.
Ta kuuleb sind ja kingib sulle su läbimurde,
sest Ta on tulnud, et päästa vangid vabadusse.
Ta tuleb su ellu ja täidab sind imelise rõõmu ja rahuga.
See on see, mida ma ise kogen.
Mul on rahu, mida inimesed ei mõista
ja mida ma isegi ei mõista.
See aga muudab kõik kannatused igati selle vääriliseks. See tõesti on nii.
Me kõik otsime seda ülimat seksuaalset kogemust,
aga kuidas oleks ülima suhtega?
Sest see on see, mida Jumal tahab meile pakkuda.
Kui armud Jumalasse ja Tema rahvasse, suudad täita ka kõiki Tema käske.
Mida olekski sul vahetada armastuse, rõõmu, rahu, pika meele,
lahkuse, headuse, ustavuse, tasaduse ja enesekontrolli vastu?
Õndsad on need, kellel on nälg ja janu õiguse järele,
sest nemad saavad küllaga.
Sa igatsed ja januned seksi järele?
Usu mind, see ei rahulda sind.
See on vaid mööduv nähtus, mis kestab vaid hetke.
Maailm on ületähtsustanud midagi, mis ei paku tegelikku rahuldust.
Osad teist olid kord sellised,
kuid te pole enam orjastatud oma patuste ihade külge.
Mitte, et need patused ihad poleks enam olemas te sees,
vaid te elud on toodud Jeesuse Kristuse valitsuse alla.
Seetõttu elame oma elu pühaduses ja mitte enam patu orjuses.
See ei tähenda seda, et oleksime täiuslikud
ega tee enam kunagi pattu, vajamata Jumala andestust.
See tähendab seda,
et tunnistame kõigis asjades eelkõige Jeesuse
ja mitte patu mõjuvõimu oma elus.
Jumalal on vaid üks eesmärk me suhtes
ja see on see, et muutuksime Tema sarnaseks.
Seega, ons’ muutus võimalik? Muutusele kõik taandubki!
See on see, mida ka kristlus endast kujutab ―
protsessi saamaks kellegiks, kes me tegelikult juba oleme.
Me oleme Jumala lapsed
ja oleme muutumas üha enam Kristuse sarnaseks,
Muutus taandub Jeesuse Kristuse tõelisele tundma õppimisele.
Sellele, et õpime Teda tundma kui Jumalat,
kes on andnud endast kõik
ja kes ootab ka meilt, et annaksime Talle kõik endast.
See võtab küll palju aega, enne kui jõuad punkti,
kus oled valmis andma endast kõik.
Seetõttu on ka lihtsam jääda nö välisõue“ ja öelda:
Tahaks ikka omada mõlemaid võimalusi!“
või: Mul on liiga häbi, et rääkida sellest kõigest.“
Samas usun, et kui sul ikka sellest kõigest täiega kõrini saab
ja sa oled valmis saama osa elust, mis tõeliselt sinu jaoks mõeldud,
siis oled valmis ka loobuma sellest.
Ja kui seda teed,
oled valmis võtma vastu ka tervendava sõnumi.
Oled valmis ületama või mägesid, et näha,
kui sügavuti su elu olukorrad tegelikult ulatuvad.
Kui sügavad on osad su kannatused.
Vahel on ka nii,
et ainus ravim kannatustele on kannatused.
Usun, et ühtaegu oluline
on alistada oma purunenud elud ka üksteise ees,
tehes seda armulise Jumala imelises valguses.
See toob kaasa ühe erilise läheduse teistega
ja sõltumise neist ühel ehedal ja siiral kujul.
Me ei taha pöörduda tagasi
nende vanade tundeküllaste võltsingute juurde.
See pole pooltki nii hea, kui olla tuntud selle poolest,
kes me tegelikult oleme ja avastada Jumala armu.
Ja üks päev kogeda ka vabadust patu ligiolust,
kuna saame elama uues Jeruusalemmas igavesest ajast igavesti.
Jumal pühib seal ära kõik meie pisarad
ja ükski ebapuhas asi ei pääse sinna ligi.
Me saame olema sellises paigas.
Meie, kes olime kord ebapuhtad,
kuid kes on tehtud puhtaks püha Jumala poolt,
et võiksime olla püha rahvas.
Tõlge: Roland Palu / Anne-Ly Raukas