1Mos 1:1 ”I begynnelsen skapade Gud...”
Musik är inte bara melodier, stämmor och strofer utan i första hand bilder -
intryck och uppenbarelser som föds genom musiken.
Det otroliga är själva ljudet som shofaren alstrar som kan -
väcka något mycket viktigt i våra sinnen - känslan av vördnad -
inför Skaparen och sammanlänka tusentals år med evigheten.
På så vis är shofaren lika mycket musikaliska bilder som något annat.
Första gången våra fäder hörde shofaren från himlen var vid Sinai.
Ända sedan då har dess fantastiska röst följt Israel till de länder bland -
vilka det judiska folket blev utspridda. Om och om igen i över 3000 år -
har judarna blåst i horn från offer- djur i synagogor över hela världen -
och på så vis uppfyllt Guds bud om att fira basunhögtiden - jom hatruah.
5772 år sedan skapelsen. Israel, Haifa, Karmelberget.
Shofarens Röst
Enligt 1 Mos 4 är Jubal fader till alla dem som spelar harpa och flöjt.
Jubal, son till Lemek, son Metusael son till till Mehujael son till Irad -
son till Hanok son till Kain son till Adam. Ända sedan dess -
har hans ättlingars kreativa genialitet frambringat många musikinstrument.
I årtusenden har skickliga hantverkare arbetat hårt -
för att finna den harmoni som Adam förlorade i Edens lustgård -
och återinföra den genom egendomliga musikinstrument.
Designen har blivit mer och mer komplicerad -
tekniken har förändrats och man brukar nya material och elektricitet.
Ända sedan shofaren visades för Abraham har den förblivit oförändrad -
i både design och konstruktion. Dess genomträngande ton är bevarad -
den ropar, kallar och bringar goda nyheter.
I de flesta biblar hittar man dock inget instrument som kallas shofar.
Till skillnad från hebreiskan har man i många översättningar skrivit trumpet.
Man skiljer inte på en silvertrumpet och ett blåshorn från ett offerdjur.
I originalet heter de chatsrotsra respektive shofar -
och visst finns det en viss likhet mellan de båda instrumenten.
Man kan säga att hornet och silver- trumpeten har sin egen personlighet.
Ljudet från dessa blåsinstrument bär detta drag: -
Luften som blåses ut har varit en del av trumpetaren -
och blir till en röst som uttrycker hans känslor och tankar.
Men det finns många betydande olikheter.
Silvertrumpeten är resultatet av människans hantverk.
4 Mos 10:1-2: ”HERREN talade till Mose. Han sade: -
'Gör dig två silvertrumpeter, i hamrat arbete skall du göra dem.'”
Från början var shofaren ren -
tagen från ett rent djur avsatt för eldsoffret som helt tillhör Herren.
Silver måste smältas och renas för att bli perfekt och rent.
Om en man ska träda inför Gud borde han renas likt en silvertrumpet.
Trumpeten ska i viss bemärkelse representera en man inför Skaparen.
Om något musikinstrument ska representera Gud så är det shofaren.
Skaparen talar till sitt folk då man stöter i shofaren -
genom offrandet. Shofaren är ju hornet från ett offerdjur.
Då det står skrivet om shofarens röst är det alltid i singular -
vilket visar på den enda Skaparen. I Skriften är shofarens röst ensam -
oavsett hur många som blåser dem. Därför skriver man ”kol ha-shofar” -
shofarens röst med den bestämda artikeln ”ha” som pekar på -
ett unikt instrument - shofaren som ljuder från himlen, ”ha-shofar”.
Ordet shofar används i singular medan ”chatsrotsrot” -
silvertrumpeter bara står i plural.
Hornet har tre olika namn i den hebreiska grundtexten då man -
talar om musikinstrument: keren, shofar och jovel.
Generellt använder man namnet shofar om att blåsa i horn.
Men i vissa fall i Skriften kallar man shofaren annorlunda för att -
få med alla dess egenskaper, naturen i dess handling och dess budskap.
När två eller tre av alla hornnamn återfinns i samma händelse i Bibeln -
pekar det på shofarens särskilda funktion -
då övernaturliga och komplexa processer sker samtidigt -
har varje namn sitt eget syfte, trots att funktionen är enig och harmonisk.
Första namnet
Keren
Av de musikinstrument som används idag är shofaren det äldsta.
Den härstammar från en traumatisk händelse i vår fader Abrahams liv -
känt i den judiska traditionen som ”Akeda” - bindandet av Isak.
Tora-avsnittet ”Akeda” är särskilt viktigt för förståelsen av shofarens -
första namn - keren - och avslöjandet av dess djupa natur.
I detta avsnitt nämns för första gången ordet "keren" i Bibeln.
Senare blir detta horn - keren - ett mycket symboliskt musikinstrument.
Det är hornet från en vädur som Gud utsåg åt sig -
och som Abraham offrade som ett eldsoffer istället för Isak.
Keren
1 Mos 22:1-11 ”En tid därefter satte Gud Abraham på prov.
Han sade till honom: 'Abraham!' Han svarade: 'Ja, här är jag.' Då sade han:
'Tag din son Isak, din ende son, som du älskar, och gå till Moria land -
och offra honom där som bränn-offer på ett berg som jag skall visa dig.'
Tidigt nästa morgon sadlade Abraham sin åsna och tog med sig -
två av sina tjänare och sin son Isak. Sedan han huggit ved till brännoffer -
gav han sig i väg mot den plats som Gud hade sagt åt honom att gå till.
När Abraham på tredje dagen lyfte blicken -
fick han se platsen på avstånd...
...Isak sade till sin far Abraham: 'Far!' Han svarade: 'Ja, min son?'
Han sade: 'Vi har eld och ved, men var är lammet till brännoffret?'
Abraham svarade: 'Gud kommer att utse åt sig -
lammet till brännoffret, min son.'
Så fortsatte de sin vandring tillsammans.
När de kommit fram till den plats som Gud hade sagt till Abraham -
byggde han ett altare där och gjorde i ordning veden.
Sedan band han sin son Isak och lade honom på altaret ovanpå veden.
Och Abraham räckte ut handen och tog kniven för att slakta sin son.
Då ropade HERRENS ängel till honom från himlen: -
'Abraham! Abraham!' Han svarade: 'Här är jag.'"
Abram var 75 år när den Allsmäktige kallade honom ut ur Haran.
Herren gav vår fader namnet Abraham som betyder ”fader till många folk”.
Namnet innefattar både syftet och en fingervisning om hur det ska ske -
genom ett enastående faderskap.
Den Evige Guden hade en kallelse till Abraham och lade den över honom -
och hans efterkommande - att vara en välsignelse till nationerna.
Kanske hörde då Abraham i hjärtat hornet som kallade - keren.
Keren
Vårt uppdrag sträcker sig ända in i evigheten, likt en ljusstråle, -
om vi är trogna Honom som kallat oss. Ljusstrålen har sin början - sin källa.
Utan den finns inget ljus.
Källan ger kraft till och stödjer ljuset och sprider det överallt.
Ljusstrålen kallas keren på hebreiska - samma ord -
som betyder hornet från ett djur - ett av shofarens tre namn.
Ordet betyder också ”folkets horn” eller folkets ära och kall.
Psalm 89:18 ”...i din nåd upphöjer du vårt horn.”
Kallet är alltid kopplat till offret.
Båda är fundamentala och centrala i Akeda.
Det andra omnämnandet av hornet keren i Bibeln är mycket symboliskt -
då det handlar om Guds befallning angående altaret.
Mose byggde det i öknen som en bild av det som finns i himlen.
”Och du skall göra horn till det och sätta i de fyra hörnen.
Hornen skall vara i ett stycke med altaret...”
Vi finner ofta ordet keren - horn - i samband med altaret.
Det är tydligt att altarhornen inte ska blåsas i -
men de föregår betydelsen av ordet keren som ett ljudande horn.
De jordiska altarhornen är tätt kopplade till hornet som -
kallar från himlen och Torans upp- repade omnämnande av altarhornen -
är en påminnelse om att härligheten och kallet -
keren - inte kan skiljas från offret och den svåra prövningen i Isaks offer.
Abraham fick genomgå en prövning i trofasthet. Gud bad honom -
om något fruktansvärt: ”Tag din son och offra honom till Mig.”
Gud bad Abraham att av egen fri vilja offra sin egen son.
I den hebreiska grundtexten uttrycker orden tydligt en anmodan -
som lyder: ”Jag ber dig att offra din son...”
Arkeologer menar att det då bodde hedningar i Kanaans land -
och att de brukade offra sina förstfödda.
Vid byggandet av hus eller städer, eller då något viktigt skulle ske -
offrade man sina förstfödda och köpte på så vis sina gudars favör -
så att man skulle bli lyckosamma och långlivade i sina åtaganden.
Dessa blodiga människooffer ansågs vara viktiga för framtiden.
Abrahams vilja att följa Guds uppmaning kan man inte förklara -
med samma motiv som drev kananéerna till att offra sina barn.
Abraham var tvungen att göra raka motsatsen till det hedningarna gjorde -
att genom offrandet av sin son frivilligt avsäga sig sin egen vilja -
och framtid och ge upp det han hade längtat efter i många år.
Han fick offra sin dröm, sitt uppdrag som var beroende av Isak.
Född av Sara, varken den förste eller siste sonen, var han löftessonen.
Isak var en kerenstråle som strävande mot evigheten och bar -
välsignelsens ljus till alla folk, han var en Abrahams kerenhärlighet.
Han bar Guds sigill och var ett keren- horn som sträckte sig in i framtiden.
I honom var Abrahams kall. Han var den ende och om Abraham -
förlorade honom så förlorade han allt en människa kunde förlora - sig själv.
Abraham hade gladeligen gett sitt liv till Gud och offrat sig själv.
I och med Isak var hans liv inte för intet utan det frambringade frukt.
Nej, hans dröm, uppdrag och allt vad han i sitt hjärta sett fram emot -
hade blivit en verklighet.
Här har vi honom. En åldrad man, den lyckligaste av fäder.
Han var rik, välsignad och hade en son.
Trots allt och mot naturens lagar hade han vid 100 års ålder en son.
Sonen växte upp och blev stark och stod stadigt på sina fötter -
hans Isak - hans skratt och glädje.
Abraham hade fått arvtagaren till alla sina ägor, sin erfarenhet och kunskap.
Han var säker på att löftet skulle infrias. Alla löften kommer bli sanna.
Att han som gammal man nästan fick se ljuset i sitt liv utplånas -
innehåller mer betydelse och kunskap än vad han hade kunnat drömma om.
Ett kerenkall som ingen före honom blivit kallad till: -
Ett löfte från Gud om många ättlingar, en stor och helig nation, ett kungligt -
folk som kommer vara en välsignelse för allt som lever på jorden.
Stor frälsning ska komma genom honom och varje tunga ska tillbe -
universums Konung, Konstnären, Skaparen - Abrahams vän.
Ja, Han som skapade himmel och jord, som var Herre över solen -
och stjärnorna och som havens vatten lydde, Han var Abrahams vän.
Abraham hade upplevt sin väns väldiga givmildhet, Hans stora nåd -
och trofasthet, Hans eviga och oändliga kärlek.
Och nu bjöd hans vän honom att bevisa sin kärlek -
som också skulle vara oändlig, om nu någon kan förvänta sig -
oändlig kärlek från en ändlig människa. Oändlig kärlek...
Detta innebar att Abraham skulle ge upp allt det som var hans dröm -
glädje, prästerskap, konungadöme och stora välsignelse - hans Isak -
för hans vänskaps och kärleks skull.
Som det står skrivet i Mark 12:30 -
”Och du ska älska Herren din Gud av hela ditt hjärta -
av hela din själ, av hela ditt förstånd och av hela din kraft.”
Abraham var chockad över det han hörde: ”Tag din son...”
Kanske hörde han också då shofarens röst som kallade, -
angelägen och fruktansvärd, enkel och mäktig. Han hjärta bävade -
och kände knappt igen dessa genomträngande vibrationer.
Var gång shofaren - keren - ljuder påminner den om kallet och offret.
Shofarens röst är alltid offrets röst -
det desperata skriet från ett offerdjur som leds till slakt.
1 Mos 22:11-18
”Då ropade HERRENS ängel till honom från himlen: -
'Abraham! Abraham!' Han svarade: 'Här är jag.'
Då sade han: 'Lyft inte din hand mot pojken och gör honom ingenting.
Nu vet jag att du fruktar Gud, då du inte ens har undanhållit mig -
din ende son.' Abraham såg sig omkring och fick då bakom sig syn -
på en bagge som hade fastnat med hornen i ett snår.
Abraham gick dit och tog baggen och offrade den till brännoffer -
i stället för sin son. Och Abraham kallade platsen HERREN förser.
I dag säger man: Berget där HERREN förser.
HERRENS ängel ropade ännu en gång till Abraham från himlen: -
'Jag svär vid mig själv, säger HERREN: Eftersom du har gjort -
detta och inte undanhållit mig din ende son, skall jag rikligen välsigna -
dig och göra dina efterkommande talrika som stjärnorna på himlen -
och som sanden på havets strand, och din avkomma skall inta -
sina fienders portar. I din avkomma skall alla jordens folk bli välsignade -
därför att du lyssnade till min röst.'"
Det andra namnet
Shofar
5 Mos 32:7 ”Kom ihåg forna dagar. Ge akt på gångna släktens år. Fråga -
din far, han skall berätta för dig, dina äldste, de skall säga dig det.”
Det är mycket Gud vill att vi ska minnas för evigt.
Som det står skrivet: ”Högtiden till minne av shofarblåsandet” -
basunhögtiden. Där finns budet i namnet: till minne av.
3 Mos 23:24 -
”...I sjunde månaden, på första dagen i månaden, skall ni hålla sabbatsvila -
en minneshögtid med basunklang [shofar]...”
Detta är en mycket viktig högtid, en av många i en serie av judiska -
bibliska högtider som Skaparen berättade om.
Dessa är HERRENS högtider: pesach - påsken, shavuot - pingsten -
jom hatruah - basunhögtiden, jom kippur - försoningsdagen -
sukkot - lövhyddohögtiden.
Alla dessa dagar är kopplade till minnen, men basunhögtiden är -
en dag med speciella minnen som uppväcker det unika -
och fängslande ljudet av shofaren i våra hjärtan.
Minnet av blåsandet i trumpeterna.
Shofarens röst väcker många associationer, bilder och -
minnen i det judiska sinnet. Då vi hör ljudet minns vi att Gud -
som har skapat allt som existerar är universums Konung.
Enligt den judiska traditionen skapade Gud mänskligheten för 5770 år sedan.
Den dagen fastställde Han till en speciell minneshögtid för shofarens -
röst och befallde oss att blåsa i horn. I Israel kallas därför den dagen -
rosh hashana - årets huvud eller det judiska nyåret.
Vi blåser i shofaren och ser tillbaka på denna händelse och ger ära -
och tack till universums Skapare.
När vi hör detta ljud ser vi tillbaka på Abrahams trofasthet -
och på offrandet av Isak. Vi ser tillbaka på Guds löfte -
om att föra Israels förskingrade söner tillbaka till landet som Han gav -
våra fäder till en evig arvedel. När Israels söner lyssnar till shofaren -
ser de tillbaka på den betydelsefulla händelse som kom att förändra -
mänsklighetens historia - mottagandet av Toran - Lagen på Sinai berg.
Det kan ses som en nations andliga födelse och en symbol för förbundet -
och äktenskapet mellan Gud och Israels folk. Shofarens ljud bär på -
en djup anknytning till det judiska folkets bibliska och historiska minne.
Varje jude som hör shofarens unika röst är enligt den judiska traditionen -
kallad till att återuppleva det som hände vid Sinai berg.
Oavsett var och när han föddes ska han fira HERRENS högtider -
som om han tillsammans med sina fäder lämnade Egypten -
och levde i tabernakel och stod där vid foten av Guds heliga berg.
Israels lärda säger att shofarens ljud aldrig ska avta.
Våra fäder fick höra shofarens röst i öknen vid Sinai för 3500 år sedan.
Då den tredje morgonen i den tredje månaden efter Israels uttåg -
ur Egypten närmade sig väntade de på att Herren skulle stiga ned -
från berget inför deras ögon. 2 Mos 19:16-20
”...började det dundra och blixtra. Ett tjockt moln lade sig över berget -
och ett mycket starkt basunljud hördes. Allt folket i lägret bävade.
Hela Sinai berg höljdes i rök därför att Herren hade stigit ner på berget i eld.
Rök steg upp därifrån som röken från en smältugn och hela berget -
skakade våldsamt. Basunljudet blev starkare och starkare.
Mose talade och Gud svarade honom med hög röst.
Och HERREN steg ner på Sinai berg, på toppen av berget, och HERREN -
kallade Mose upp till bergets topp. Då steg Mose dit upp."
I detta stycke hittar vi för första gången det mystiska ordet shofar -
och får för första gången höra dess röst. Här är den ett musikinstrument -
i Guds händer genom vilket Han blåser sin andedräkt. Det är ingen -
slump att Skriften kallar shofaren ”rösten” - som vore den en person.
2 Mos 19:19 ”Basunljudet [kol ha-shofar] blev starkare och starkare.
Mose talade och Gud svarade honom med hög röst.”
I denna vers hänvisar ordet röst till både shofaren och Gud.
Shofarens och Guds röst blandades och lät som en.
Shofar
Det var den största av händelser. Inget liknande fanns före detta -
inte heller efter, fram till vår tid.
Gud skapade nationen med sin egen röst åt sig själv. Han kallade Israels -
folk till sin helighet, till en nation avskild för Honom.
I Kung Davids tacksägelsebön i 2 Sam 7:23 säger han: -
”Finns det ett enda folk på jorden likt ditt folk Israel, som Gud själv -
kom för att friköpa åt sig som sitt eget, för att göra sitt namn känt?
Du har gjort storverk för dem och förunderliga ting för ditt land -
och inför ögonen på ditt folk...”
Shofarstötar från himlen besitter en enormt mäktig kraft.
Kraften att förvandla, förändra och korrigera.
I rösten var kraften att profetera gömd, shofarens profetiska ljud går -
genom tiden och sträcker sig långt in i framtiden och manar -
människan att tala Guds Ord och inspirerar henne att vara kreativ.
Den framstående judiske filosofen, rabbinen Moshe ben Maimun -
också kallad Rambam, tolkade shofarens huvudsakliga budskap så: -
"Vakna du som sover, kom ihåg din Skapare och vänd dig till Honom.”
Shofarens toner inskärper vördnad och berör själens innersta strängar.
De kallar till att slå sönder och ödmjuka våra hjärtan -
likt ylanden och suckar, gråt och rop. Shofarens ljud är en stilla gråt -
utan konstigheter och kan därför öppna upp hjärtan.
”Ord kan inte beskriva den gråtande babyns känslor när den på kvällen -
ropar efter sin mamma. Shofaren ger ifrån sig samma babys gråt.”
Sagt av rabbinen Akiva Tatz.
Traditionen innehåller tre olika sätt att blåsa på - tekia, trua, shfarim.
Tekia betyder att genomborra, att skära igenom utan stopp.
En lång ton som börjar på en låg not som går till en hög och ökar i klang.
Shfarim - ordets rot betyder att bryta eller förstöra.
Det är en snabb sekvens med höga och låga toner.
Trua är en följd av mycket korta toner.
Trua är ett starkt ljud och ordet på hebreiska betyder att blåsa i horn -
eller trumpet, att höja sin röst, att ropa.
Högtidens sista hornstöt heter Tekia Gdola - den stora hornstöten.
Det är en lång sista ton som varar lika länge som trumpetarens utandning.
Shofarens ljud är ett glädjens ljud, en symbol för hopp om befrielse.
Det kommer med budskapet om Guds förlåtelse.
Detta rop påminner oss om dagen då man stöter i den stora shofaren -
som det står om i Jesaja.
Jes 27:12-13
”Det skall ske på den dagen att HERREN inbärgar frukten från -
den strida floden till Egyptens bäck, och ni skall samlas in en och en -
ni Israels barn. Och det skall ske på den dagen att man skall blåsa -
i ett stort horn, och de som har varit försvunna i Assyriens land -
och fördrivna till Egyptens land skall då komma och tillbe HERREN -
på det heliga berget i Jerusalem.”
Inte enbart i de olika sätten att stöta utan också i hornets namn har -
shofaren en djup symbolisk betydelse. Översatt från fornhebreiskan blir -
betydelsen: förbättring, modifikation och korrigering.
Jer 26:13
”Ändra nu ert liv och era gärningar och hör HERREN, er Guds, röst...”
Jes 40:3-5
”'Bered väg för HERREN, bana en jämn väg i ödemarken för vår Gud.'”
Dessa ord från profeterna är kontentan av det shofaren gör.
Då de kom till Johannes som döpte i vatten och frågade honom -
vem han var och vad han hade att säga för sig själv så svarade han: -
”'Jag är 'rösten som ropar i öknen: Gör vägen rak för Herren!'” Joh 1:21.23
I sitt svar citerade Johannes profeten Jesaja: -
”En röst ropar i öknen” - ”kol koreh ba-midbar”.
Samma röst hörde våra fäder i vildmarken vid Sinai berg -
shofarens röst från himlen - Guds röst.
Med andra ord svarade Johannes på frågan: ”Vem är du?” med: -
”Jag är shofaren, Guds röst.”
Han uppdrag kan kallas ”shofarens uppdrag”.
Jes 58:1 ”Ropa med full hals, håll ej tillbaka.
Höj upp din röst som en basun [shofar] och förkunna för mitt folk -
dess överträdelse, för Jakobs hus dess synder.”
Profeternas uppdrag var att kalla Israels folk till omvändelse -
och att korrigera deras vägar.
2 Mos 20:2-4 ”Jag är HERREN, din Gud...”
Där vid Sinai berg bävade våra fäder på grund av närheten till -
den gudomliga närvaron. De bävade långt innan de hörde rösten -
som uttalade de tio Guds bud som har styrt över Israel fram till i dag.
2 Mos 20:2-4 Jag är HERREN, din Gud, som har fört dig ut ur Egyptens -
land, ur träldomshuset. Du skall inte ha andra gudar vid sidan av mig.”
2 Mos 20:19 ”De sade till Mose: 'Tala du till oss -
så skall vi höra, men låt inte Gud tala till oss, för då kommer vi att dö.'”
Midrashen ger oss en uråldrig och spännande historia.
26 generationer hade passerat sedan skapandet av Adam och nu -
var himlarna i rörelse för Skaparen ville sluta ett förbund med sitt folk.
Israels söner tvättade sina kläder och förberedde sig -
inför den utsatta dagen. Och den Allsmäktige steg ned på Sinai berg -
omgiven av sin armé, i en pelare av eld.
Jorden bävade och berget skakade.
Israels söner hörde shofarens röst. Den blev starkare och starkare.
Folket stod nästan inte ut. Man såg flammorna nå upp till skyn -
gnistor och blixtar och berget som rök likt en smältugn.
Ännu förfärligare var att de kunde se rösten - shofarens röst och Guds röst.
2 Mos 20:18 ”Allt folket var vittne -
till dundret och eldslågorna, basunljudet och röken från berget.
Och när de såg detta bävade de och höll sig på avstånd.”
Ljudvågorna med Guds tio bud utgick från Hans mun -
likt eldslågor som spred sig i lägret och visade sig inför alla.
De tio kungörelserna riktades till Israels folk i singularis -
inte i pluralis, så att varje jude kunde veta att Toran gällde honom -
personligen och att det var hans eget ansvar att följa dess instruktioner.
Efter detta etsades den eldiga bilden på stentavlor med Guds inskrift.
Toran bad att få ge Israels söner sina liv tillbaka och de sade: -
”Världens Konung och universums Skapare, Du har drömt -
om denna glädjefyllda dag, ska du då göra den till en sorgens dag?”
Och Han gav åter kropparna deras själar.
Då de återhämtat sig blev Jakobs söner åter rädda för Guds röst -
och åsynen av shofarens röst och de sprang till lägrets slut - nästan 20 km.
Och änglarna i Hans armé hämtade dem sorgfälligt åter till bergets fot -
så att de kunde stå inför Skaparen och bevittna Hans bud.
Israels söner var mycket rädda och bad att slippa höra Herrens röst -
och åsynen av shofarstötarna och att Moses skulle få ta emot orden -
direkt från Guds mun för att sedan säga dem till folket.
Paulus och Stefan hänvisade säkert till denna midrash -
och sade att Toran utfärdades till Israel genom änglarna i Guds tjänst.
2 Mos 20:20-21
”Men Mose sade till folket: 'Var inte rädda, ty Gud har kommit för att -
sätta er på prov och för att ni skall frukta honom, så att ni inte syndar.'
Folket stod på avstånd, medan Mose gick närmare töcknet där Gud var.”
Och Israel översköljdes av fruktan och djup profetisk inspiration.
Där vid foten av Sinai berg lade ljudet av shofaren och Guds Ord -
en profetisk bön till den Allsmäktige i våra fäders munnar.
Det var första gången man bad om Messias, medlaren.
”Ge oss någon som kan stå inför Dig -
och dela Dina Ord med oss så att vi kan lyda dem.”
De bad om en frälsare som kunde lära folket sanningen -
då Han steg ned från himlen. Detta skulle bli till stor välsignelse -
inte bara för Abrahams ättlingar utan också för jordens alla folk.
Moses svarade folket: ”Det skall bli alldeles som du begärde av -
HERREN, din Gud, vid Horeb den dag då ni var samlade där och du sade: -
'Låt mig inte mer höra HERREN, min Guds, röst och låt mig slippa -
att längre se denna stora eld, annars kommer jag att dö.'
HERREN sade då till mig: 'De har rätt i vad de säger.'” (5 Mos 18:16-17)
Gud var nöjd med folkets ord. Han tyckte om deras begäran -
för de bad i enlighet med Hans vilja.
Ända från början var Hans avsikt att sända sitt Ord -
Frälsaren, Messias - som föddes långt innan skapelsen.
Våra fäder bad i fruktan och bävan och mottog löftet från den Evige.
”HERREN sade då till mig: 'De har rätt i vad de säger.
En profet skall jag låta uppstå åt dem bland deras bröder -
en som är lik dig och jag skall lägga mina ord i hans mun -
och han skall tala till dem allt vad jag befaller honom.'” (5 Mos 18:17-18)
I shofarens ljud som dånade från himlen där i Sinaiöknen som vi läser -
om i 2 Mos och i det felfria offrets röst från Jesajas bok (Jes 53) ljöd -
Guds underbara löfte, Israels hopp - att höra den kommande Messias röst -
och att ta emot Honom som återlösare och frälsare, som Faderns förstfödde.
5 Mos 6:4-5 ”Hör, Israel! HERREN, vår Gud - HERREN är en.
Och du skall älska HERREN, din Gud -
av hela ditt hjärta -
och av hela din själ -
och av all din kraft.”
”Hör, Israel! HERREN, vår Gud, HERREN är en.
Och du skall älska HERREN, din Gud, av hela ditt hjärta -
och av hela din själ och av all din kraft. Dessa ord som jag i dag ger -
dig befallning om, skall du lägga på hjärtat.” (5 Mos 6:3-18)
”Shma Israel” är Israels viktigaste bön och kungörelse.
Den har uttalats av judar i tider av dödlig fara och av fred -
i sorg och i stor glädje ända fram till denna dag.
På fornhebreiska betyder "shma" att höra, acceptera och lyda.
”Hör, Israel!” - betyder att vara lydig, lyd Herren din Gud. Shma!
Gud befallde Israel att stöta i shofaren men också att lyssna till -
dess röst - att lyssna till Hans röst.
Man ska lyssna med en längtan att få höra, öppna sitt hjärta -
och förvänta sig Skaparens ankomst.
Tredje namnet
Jovel
3 Mos 25:9-13
”På försoningsdagen skall ni låta hornet ljuda över hela ert land.
Ni skall helga det femtionde året och utropa frihet i landet -
för alla dess invånare. Det skall vara ett jubelår för er.
Var och en av er skall då återvända till sin arvedel -
och var och en av er skall återvända till sin släkt.”
Ordet jubileum är välbekant. Det kommer från latinets ”jubilaeus” -
en variant på det hebreiska ordet ”jobel” eller rättare sagt ”jovel”.
Det bör här sägas att i hebreiskan finns inga vokaler, bara konsonanter.
Ordet kan på hebreiska läsas på två sätt - "JoVel" -
som betyder vädur eller vädurshorn.
Man kan också läsa det som en passiv form av verbet ”JuVal” - ledas -
som i Jes 53:7-8 ”Lik ett lamm som förs [leds] bort -
till att slaktas...blev han plågad på grund av mitt folks överträdelse?”
Väduren kallas alltså Jovel - jubileum - på hebreiska eftersom en -
viktig del i fårets natur är lydnad, att villigt och ödmjukt följa herden -
att ledas - JuVal.
Detta ger oss en viktig insikt i shofarens tredje namn, i jovels natur.
Det 50:e året kallas jovels år, med andra ord vädurens år -
eller året då vädurshornet ljuder.
Året har fått sitt namn efter shofarens namn jovel som förkunnade det.
Jovel - hornet från offerdjuret tillkännager den stora befrielsen -
då man får frid och återfår sitt arv.
För att återfå sitt arv 1400 år efter skapelsen korsade Israels folk Jordan.
För att ärva löfteslandet var de tvungna att förstöra hindret -
som stod i vägen - Jerikos murar.
Det var ett nyckelhändelse i judarnas historia och i människans framtid.
Ljudet från shofaren - hornet jovel - tillkännagav en särskild tid, -
en Herrens nådetid för dem.
Om shofaren från Sinai ljöd från himlen vid Jerikos murar -
var det Gud som kallade prästerna - kohanim - att stå inför Honom -
och befallde dem att blåsa i shofaren.
Israel blir här en sorts horn - jovel - som kunde förstöra hinder -
och proklamera frihet i Gud.
Jos 6:1-10 ”Och HERREN sade till Josua: 'Se, jag har givit Jeriko -
med dess kung och dess tappra stridsmän i din hand. Tåga omkring -
staden med alla stridsdugliga män, gå runt staden en gång.
Så skall du göra i sex dagar. Sju präster skall bära sju basuner [jovel] -
gjorda av bagghorn framför arken. På sjunde dagen skall ni tåga omkring -
staden sju gånger, och prästerna skall blåsa i hornen.
När de blåser i baggens horn [jovel] med utdragen ton -
och ni hör ljudet från hornet, skall allt folket ge upp ett kraftigt härskri.
Då skall stadsmuren störta samman och folket skall dra in över den -
var och en rakt fram."
Arkeologer har hittat murar som var åtta meter tjocka. Deras höjd -
och tjocklek var den samma. Vissa legender hävdar att Jeriko -
var inringad av sju såna murar. En sak arkeologerna har upptäckt är underlig.
Murarna hade inte fallit inåt som de brukar då de attackeras utifrån -
de hade fallit utåt. Detta bevisar -
att förstörelsen var till följd av något annat än sabotage eller en attack.
De blev krossade till grunden samtidigt från alla håll.
Detta skedde genom Guds vilja och shofaren spelade en stor roll i detta.
Både i givandet av Toran vid Sinai och vid Jerikos murar kan vi läsa -
om ett långt varaktigt ljud - ”mshoh jovel”.
Från hebreiska kan det översättas till ”fårets bräkande”.
Om Israels barn vid foten av Sinai berg då förbundet ingicks -
hörde ett får bräka - jovel - från himlen blev Jerikos murar förstörda -
av samma varaktiga fårbräkande från prästernas shofar.
Jos 6:15-20 ”Men på sjunde dagen steg de upp -
tidigt, i gryningen, och tågade då runt staden sju gånger...
Den sjunde gången, när prästerna blåste i hornen, sade Josua till folket:
'Ge upp ett härskri, ty HERREN har gett er staden...'
Då upphävde folket ett härskri och man blåste i hornen.
Ja, när folket hörde ljudet från hornen, upphävde de ett kraftigt härskri.
Då störtade murarna samman och folket drog in i staden, -
var och en rakt fram, och intog den.” Det var en storslagen seger.
I shofarens namn jovel finns en enorm kraft som inga styrkor -
eller arméer, inga lås eller oåtkomliga murar kan stå emot.
Men i denna bibelhistoriska händelse är det viktigt att se något -
mer än bara raserandet av ett fäste och en militär seger.
Detta är det enda bibelord -
där shofarens tre namn, keren, shofar och jovel står tillsammans.
Detta ger oss bevis för hur unik och viktig händelsen var.
Hornets alla tre egenskaper och gärningar visades samtidigt.
Keren - Guds uppenbarade vilja och ära, det fullkomliga kallet.
Shofar - förbättring, förändring och fullkomlig korrigering.
Jovel - helande, återupprättande av rättigheter och fullkomlig frihet.
De sex dagar då kohanim spelade och hela Israel lyssnade i tystnad -
var en tid av särskilt, mystiskt skapande.
Hornstötandet och hela lägrets hörsamma lyssnande skapade -
något viktigt på jorden, i universum och i alla troendes hjärtan.
Dessa sex dagar av skapande var en tid för att ställa i ordning -
och att på en ny nivå skapa relationer mellan Gud och Hans folk.
Gud för Israel till sin viloplats, ett särskilt heligt område, löfteslandet -
en föregångare till templet. Han förbereder dem för den religiösa riten.
Han ödmjukar och renar dem i öknen under 40 år.
Han ingår ett förbund med folket vid Sinai berg och bekräftar det -
med att omskära alla de som föds under fälttåget -
och som i prästernas rituella renande sänker Han ner dem i Jordans vatten.
Jos 5:15 ”Befälhavaren över HERRENS här sade då till Josua: -
'Tag skorna av dina fötter, ty platsen där du står är helig.'”
Våra fäder står vid Kanaans portar precis som vid ingången till templet -
i förberedelse inför Gudstjänsten. Efter att de har intagit landet -
kommer Abrahams ättlingar in i en särskild Gudsnärvaro.
Israeliterna som marscherar runt stadens murar är en bild -
på det levande templet som Gud byggt av sitt folk i det heliga landet.
Jos 6:13 ”De sju präster som bar de sju basunerna [jovel] av bagghorn -
framför HERRENS ark gick hela tiden och blåste i hornen [shofar].
Den beväpnade styrkan gick framför dem, och det övriga folket -
följde HERRENS ark, medan man blåste i hornen [shofar].”
Detta visar att det inte var en vanlig marsch, ingen rutinförberedelse -
för att erövra Kanaan utan en väldigt speciell händelse.
Situationen var ovanlig i det att kohanim bar förbundsarken -
istället för leviterna. Det var ju leviternas uppdrag att bära arken.
Bara leviterna fick bära det som hörde till mishkan - tabernaklet.
Prästernas ansvar var att träda inför den Högste och att genomföra -
gudstjänsten inför förbundsarken.
Därför var Guds befallning till kohanim (prästerna) att bära -
förbundsarken på sina axlar ett tecken för att betona naturen i de -
handlingar som Israel uträttade: gudstjänsten och att tillbe Honom.
Arken är på ett vis en mittpunkt nedsänkt i ljudandet av shofaren -
precis som det allra heligaste i skuggan av keruberna.
Kohanim, tillsammans med arken, inringade av shofarens röst -
blir placerade i de marscherande leden på samma sätt som -
det allra heligaste är inuti det heliga.
Israeliterna tillsammans med främlingarna som slöt sig till dem -
är som tempelgårdarna.
En eftertrycklig betoning på siffran 7 i denna situationen - 7 horn -
7 kohanim, 7 varv runt staden på den 7:e dagen -
indikerar den fullkomliga handlingen, Guds fullständighet och den perfekta -
relationen mellan Israel och Skaparen.
Det finns stor symbolik i den sjunde dagen -
som är en helig symbol på förbundet mellan Skaparen och Israel.
Sabbaten blev den dag då Jerikos fäste raserades.
Jerikos murar föll under den profetiska gudstjänsten -
på den sjunde dagen med Israel som det levande templet.
På en annan sabbatsdag 1500 år senare stod den galileiske rabbin -
och läraren Jeshua Messias mitt i synagogan i Nasaret och förkunnade -
krossandet av bojor, fästen och allt slaveri precis som profeten Jesaja.
Jes 51:1-3 ”Herrens, HERRENS Ande är över mig, ty HERREN -
har smort mig till att predika glädjens budskap för de ödmjuka.
Han har sänt mig att förbinda dem som har ett förkrossat hjärta -
att ropa ut frihet för de fångna och befrielse för de bundna -
till att predika ett nådens år från HERREN...”
”Då började han tala till dem: 'I dag har det här stället i Skriften -
gått i uppfyllelse inför er som lyssnar.'” (Luk 4:21)
Hans ord var som shofarens rop och chockade alla i synagogan.
De blev upprymda och alla sade ”Amen” om orden.
Ett eko från Sinai kunde höras i Hans ord. Det lät som när Jerikos murar -
krossades, som hinder som förstördes och kedjor som föll till marken.
Jubelåret är Messias själv. Bara i Honom kan våra liv förvandlas.
Bara i Honom kan vi återupprättas till det arv vi förlorade i Edens lustgård.
Genom att Han sade: ”I dag har det här stället i Skriften gått -
i uppfyllelse inför er som lyssnar.” - så förkunnade Han den stora -
befrielsen och ett nådens år från HERREN - jubelåret - jovel.
Då Han sade - ”Herrens, HERRENS Ande är över mig, ty HERREN har -
smort mig till att predika glädjens budskap för de ödmjuka.” -
så förkunnade Messias: ”Jag är Jovel som förkunnar frihet för de fångna.
Jag är Lammet som leds till slakt. Jag är Jovel”
JoVel - en vädur eller ett vädurshorn.
Epilog
Detta var shofarens historia, från vår fader Abrahams tid fram till idag.
Lammet som den Evige försåg vår fader Abraham med -
blev ersättningen för Isak på altaret. Han offrade ett eldsoffer - "ola" -
och kerenhornet förkunnade kallet som steg upp från jorden -
tillsammans med det.
Israel vid Sinai berg var de första som fick höra ljudet från hornet -
shofaren som från himlen kallar till rättning. Herren själv -
blåste i hornet och gav sitt folk kännedom om denna röst.
Från och med då befallde Han Israel att blåsa i shofaren.
Israel ska blåsa i shofaren och lyssna till dess ljud tills Herren själv -
åter blåser i shofaren - jovel - och förkunnar jubelåret för alla folk -
för alla dem som lyder Hans röst.
Översättning: Carl Ahl Himlen TV7