1. Moosese 1:1: "Alguses lõi Jumal.."
Muusika pole kõigest meloodia, rütm, harmoonia või sõnad.
Ennekõike loob see eri pilte, väljendeid ja ilmutusi.
Šofarist tulenev hääl on imekspandav.
Sellel on võime äratada me meeltes midagi tähtsat -
au- ja jumalakartust ning ühendada mineviku igavikuga.
Seda arvestades on šofar sümbol muusikast ja palju muud.
Siinai kõrbes kuulsid juudid esimest korda šofari häält taevast
Sellest alates on selle hääl kandnud Iisraeli kõigis riikides,
kuhu juudid on aastate jooksul hajutatud.
Ligi 3000 aastat on juudid
puhunud selle ohvrilooma sarve sünagoogides üle kogu maailma,
et pidada Jumala käsku tähistada sarvepuhumise päeva.
5772. aasta pärast maailma loomist
ŠOFARI HÄÄL
1. Mooosese 4. peatüki alusel
on kõigi kandlelööjate ja vilepuhujate esiisa Juubal,
kelle isa oli Lemek, kelle isa oli Metuusala,
kelle isa oli Mehuujael, kelle isa oli Iirad,
kelle isa oli Hanok, kelle isa oli Kain ja kelle isa oli Aadam.
Sellest saati on Juubali järglased loonud mitmeid muusikainstrumente.
Aastatuhandete vältel on osavad pillimeistrid
püüdnud leida harmooniat, mis purunes Eedeni aias.
Ehitades ja viimistledes erinevaid muusikainstrumente
muutusid instrumendid aina keerulisemaks.
Tekkis areng tehnoloogias,
loodi uusi materjale ning kasutati elektrit.
Aadama loomisest alates on šofar püsinud muutumatuna.
Selle disain ega ehitus pole aja jooksul muutnud.
Selle lõikav hääl kajab siiani, et levitada häid uudiseid.
Siiski Piiblit lugedes me ei leia instrumenti nimega šofar.
Enamikes tõlgetes,
v.a heebrea keelne algtekst, viidatakse sõnale trompet,
justkui hõbedast trompet on identne ohvirlooma sarvest pilliga.
Algtekstis on sõnad "hazozra" ja "shofar".
Mõistagi on nende pillide vahel sarnasusi.
Öeldakse, et hõbetrompetil ja sarvel on mitmeid ühiseid jooni,
kuna nendest lähtuvad häälel on mitmeid kokkupuutepunkte
ja pilli puhuja annab sellele oma tunnetega ja mõtetega meloodia.
Siiski on neil kahel tähelepanuväärseid erinevusi.
Hõbetrompetid on instrumendid, mis on loodud inimese käte läbi.
"Valmista enesele kaks hõbepasunat; valmista need taotud tööna..",
andis Jumal Moosesele käsu.
Algusest peale on šofar puhas, kuna see võeti puhtalt loomalt,
mis oli pühendatud põletusohvriks ning kuulus täielikult Jumalale.
Hõbe vajab sulatamist ja puhastamist, et see võiks saada täielikult puhtaks.
Seega, kui inimene seisab Jumala ees,
peab ta olema puhastatud nagu hõbepasun.
Trompet sümboliseeris kui inimest, kes seisab oma Looja ees.
Kõigist muusikainstrumentidest esindaks Jumalat enim šofar.
Looja rääkis oma rahvaga läbi pasunahääle,
teisisõnu ohvri kaudu, kuna šofar on ohvirlooma sarv.
Piiblis kasutatakse šofarit ainsuses, viidates sellega ainsale Loojale.
Vaatamata šofari puhujate hulgale kirjutatakse seda alati ainsuses.
Šofari häält, st "kol ha-shofar",
tähistava sõna ees kasutatakse artiklit "ha".
See viitab üksikule instrumendile - taevast kostuvale šofarile, ha-shofar.
Sõna "šofar" on ainsuses,
samas kui sõna "hõbepasun" e "chatsotsrot" kasutatakse mitmuses.
Algupärases heebrea piiblitekstides on sarvel kui muusikainstrumendil
kolm peamist nime: keren, shofar ja yovel.
Enamasti on levinuim termin "šofar".
Teatud piiblikirjakohtades nimetatakse šofarit teisiti,
et välja tuua selle omadus, väljendusviis ja sõnum.
Kui Piiblis mainitakse samaaegselt kaht või kolme šofari alaliiki,
viitab see šofari kindlale eesmärgile.
Kui samaaegselt leiavad aset mitmed üleloomulikud sündmused,
kannab iga nimetus oma eesmärki, et luua ühtsust ja harmooniat.
Esimene nimi: keren
Tänapäeva muusikainstrumentidest on šofar kõige iidsem.
Viiteid sellele võib leida
ühest Aabrahami elu traagilisest sündmusest.
Juudid nimetavad seda akedah'ks - Iisaki ohvriks sidumine.
Akedahi mõistmine on ääretult oluline,
kui uurida šofari alaliigi "keren" sügavamat tähendust.
See on esimene kord, kui Piiblis mainitakse sõna "keren".
Hiljem saab sellest sümboolse tähendusega muusikainstrument.
See on jäärasarv, mille Aabraham
eemaldas ohvriloomalt, mis asendas tema poja Iisaki.
1. Moosese 22:1: "Pärast neid sündmusi
pani Jumal Aabrahami proovile ning ütles temale: "Aabraham!"
Ja ta vastas: "Siin ma olen!"
Ja tema ütles: "Võta nüüd Iisak, oma ainus poeg, keda sa armastad,
ja mine Morijamaale ning ohverda ta seal põletusohvriks
ühel neist mägedest, mis ma sulle nimetan!
Ja Aabraham tõusis hommikul vara,
saduldas oma eesli, võttis enesega kaasa
kaks noort meest ja oma poja Iisaki, lõhkus põletusohvri puud,
seadis minekule ja läks paika, millest Jumal temale oli rääkinud.
Kolmandal päeval tõstis Aabraham oma silmad üles
ja nägi seda paika kaugelt.
Ja Iisak rääkis oma isa Aabrahamiga ning ütles: "Isa!"
Ja tema vastas: "Siin ma olen, mu poeg!"
Siis ta ütles: "Näe, siin on tuli ja puud, aga kus on ohvritall?"
Ja Aabraham vastas:
"Küllap Jumal vaatab enesele ohvritalle, mu poeg!"
Nõnda läksid mõlemad üheskoos.
Ja kui nad jõudsid paika, millest Jumal temale oli rääkinud,
ehitas Aabraham sinna altari, ladus puud,
sidus kinni oma poja Iisaki ja pani ta altarile puude peale.
Ja Aabraham sirutas käe ja võttis noa, et tappa oma poeg.
Aga Issanda ingel hüüdis teda taevast ja ütles:
"Aabraham, Aabraham!"
Ja tema vastas: "Siin ma olen!"
Aabram oli 74-aastane, kui Jumal kutsus teda Haaranist.
Jumal andis talle uue nime - Aabraham,
mis tähendab tõlkes paljude rahvaste isa.
Selles nimes on ühtlasi
nii tõotus kui lahendus, kuidas seda täide viia.
Seega andis igavene Jumal Aabrahamile igavese ülesande
ning tõotas anda tema järglastele suure tuleviku,
kus nad oleksid õnnistuseks kõikidele rahvastele.
Ehk sel hetkel kuulis Aabraham enda südames sarve (kereni) hüüdu.
Meie tulevik püsib igavesti,
kui oleme ustavad sellele, kes meid on kutsunud.
See on kui valgusvihk, mis paistab igavikku.
Sellel valgusel on allikas ja selleta valitseb pimedus.
See allikas edastab valgust kõikjale.
Valgusvihku nimetatakse heebrea keeles "keren".
Sellesama sõnaga nimetatakse ka looma sarve ja üht šofari liiki.
Esmalt tähendab see rahvaste sarve või rahvaste au ja kutsumust.
Psalm 89:18: "..sinu hea meele pärast tõstetakse meie sarv kõrgele."
Kutsumus on paratamatult seotud ohvriga.
Iisaki ohverdamise loos on kutsumusel ja ohvril oluline osa.
Teine kord Piiblis, kus mainitakse keren-šofarit,
puudutab Jumala käske ohvrialtari osas.
Mooses tegi selle kõrbes taevase Jumala juhistel.
2. Moosese 27:2:
"Tee selle neljale nurgale sarved; sarved olgu sellega ühest tükist."
See on ka seotud altariga, millega liitub sõna sarv (keren).
Ilmselgelt ei kasutatud altaril olevaid sarvi puhumiseks,
kuid siiski on see sarv puhutava sarve (keren) eelkäija.
Altari sarve seostatakse taevast lähtuva sarvehäälega.
Mitmed kirjakohad Vana Testamendis, milles räägitakse altari sarvedest,
viitavad otseselt sarve (keren) ülesandele,
mis on kaheldamatult seotud katsumusega Iisaki ohverdamisel.
Aabraham pidi läbima ustavuse testi.
Jumal andis talle kohutava käsu:
"Võta oma poeg ja ohverda see minule."
Ustavuse proovilepanekuks
käskis Jumal Aabrahamil ohverdada oma poja.
Sellega andis Jumal talle valikuvõimaluse.
Heebreakeelses algtõlkes esitas Jumal Aabrahamile palve:
"Palun sinult, et sa palun võtaksid oma poja.."
Arheoloogide sõnul elasid tol ajal Kaananis paganad,
kellel oli traditsiooniks ohverdada oma esmasündinuid.
Kui nad ehitasid maja või linna või plaanisid midagi muud olulist,
ohverdasid nad oma esmasündinu, et saada jumalate poolehoidu
ning nende äri või linnaehitus võiks õnnestuda ja püsida kaua aega.
Nad uskusid, et inimohvri veri oli tulevikuks hädavajalik.
Aabrahamil ei olnud samu motiive oma poja ohverdamisel
nagu oli kaananlastel, kes ohverdasid oma lapsi.
Aabraham pidi tegema vastupidiselt paganate tavale.
Ta pidi ohverdama oma poja
ning sellega loobuma oma tulevikust, tahtest
ning millestki, mida ta oli aastaid oodanud.
Ta pidi ohverdama oma unistuse.
Tema ülesanne sõltus Iisakist.
Ta polnud esimene ega viimane poeg, kuid Saara sünnitas tõotuse poja.
Iisak oli valgusvihk (keren),
mis pidi tooma igavesti valgust ja õnnistust rahvastele.
Aabrahamile oli ta auks (keren).
Ta oli kui sarv (keren) tulevikku, kelles oli Aabrahami kutsumus.
Seda arvestades oli Iisak ainus.
Iisaki ohverdamisega kaotaks Aabraham kõik.
See tähendas tema enda kaotamist.
Aabraham oleks meeleldi ohverdanud iseenda.
Iisaki ellujäämisel oleks jäänud temast maha vili,
samuti ei oleks ta kaotanud oma ülesannet ja unistust
ning kõik ta unistused oleksid siiski täitunud.
Seal ta oli, vana mees, õnnelikum isa maa peal.
Ta oli õnnistatud ja jõukas ning omas poega,
kelle ta sai üleloomulikult ka saja aasta vanusena.
Poeg kasvas ja sai tugevaks ning seisis kindlalt oma jalgadel.
Iisaki nimi "Jitschak" tähendab naeru ja rõõmu.
Aabrahamil oli sellega järglane,
kes päris tema vara, omandi, kogemused ja teadmised
ning oli kindel, et see tõotus täitub ühel päeval.
Kõik tõotused täituvad.
Ta oli vana mees, kes oli peagi oma elu lõpul,
nägi ta siiski lootust, millest ta ei oleks suutnud unistada.
Tal oli kutsumus (keren), mida polnud kellelgi teisel.
Jumal lubas temale palju järglasi,
kellest saab püha ja kuninglik rahvas,
kes on õnnistuseks kõigile maailma elanikele.
Samuti pidi sellest rahvast tulema suur pääste
ning iga keel hakkab kiitma universumi kuningat -
suurt Meistrit, Loojat ning tema sõpra.
See, kes lõi taeva ja maa, andis käsu päikesele, tähtedele
ning kõigile vetele kuuletuda Temale, oli Aabrahami sõber.
Aabraham oli kogenud oma sõbra suurt heldust,
Tema võimast armu, ustavust ning igavest ja piiritut armastust.
Ühtäkki palus Aabrahami sõber
mehel tõestada oma armastust, mis pidi samuti olema igavene.
Kui igavest armastust saab oodata inimeselt?
Aabraham pidi ohverdama kõik:
tema unistuse, rõõmu, preestriameti, kuningriigi
ning suure õnnistuse - Iisaki, et tõestada oma armastust ja sõprust.
Kirjutatud on 5. Moosese 6:5:
"Armasta Issandat, oma Jumalat, kõigest oma südamest
ja kõigest oma hingest ja kõigest oma väest!"
Aabraham oli palvest vapustatud: "Võta nüüd Iisak.."
Ehk selgi hetkel kuulis ta oma südames šofari
ärevat, kartust äratavat, lihtsat ja võimast häält.
Ta süda värises, kui ta tundis seda läbitungivat heli.
Šofari (keren) hääle kaja meenutab taas kutsumust ja ohvrit.
Šofari hääl viitab alati ohvrile,
meeleheitlikule hüüule, kui ohvriloom viiakse tappa.
"Aga Issanda ingel hüüdis teda taevast ja ütles:
"Aabraham, Aabraham!" Ja tema vastas: "Siin ma olen!"
Siis ta ütles: "Ära pane kätt poisi külge
ja ära tee temale midagi, sest nüüd ma tean,
et sa kardad Jumalat ega keela mulle oma ainsat poega!"
Ja Aabraham tõstis oma silmad üles,
vaatas, ja ennäe, üks jäär oli rägastikus sarvipidi kinni.
Ja Aabraham läks ning võttis jäära
ja ohverdas selle põletusohvriks oma poja asemel.
Ja Aabraham pani sellele paigale nimeks "Issand näeb".
Seepärast öeldakse tänapäevalgi: "Issanda mäel ta näitab end."
Ja Issanda ingel hüüdis Aabrahami teist korda taevast ning ütles temale:
"Ma vannun iseenese juures, ütleb Issand: sellepärast et sa
seda tegid ega keelanud mulle oma ainsat poega,
ma õnnistan sind tõesti ja teen su soo väga paljuks -
nagu tähti taevas ja nagu liiva mere ääres -
ja su sugu vallutab oma vaenlaste väravad!
Ja sinu soo nimel õnnistavad endid kõik maailma rahvad,
sellepärast et sa võtsid kuulda mu häält!"
Teine nimi: shofar
5. Moosese 32:7:
"Meenuta muistseid päevi, pane tähele aastaid põlvest põlve!
Küsi oma isalt, et ta jutustaks sulle, oma vanadelt, et nad räägiksid sulle!"
Teatud asju tahab Jumal, et mäletaksime igavesti.
Sarvehäälega meeldetuletatava püha nimes
on juba käsk seda püha meeles pidada.
3. Moosese 23:24:
"Seitsmendas kuus, esimesel päeval, olgu teil hingamispäev,
sarvehäälega meeldetuletatav püha kokkutulek."
Tegemist on tähtsa juudi pühaga, mille andis meile Looja, öeldes:
"Need on Issanda seatud pühad."
Pesach ehk paasapüha, shavuot ehk nelipühipäev,
zichron teru'a ehk pasuna puhumise püha,
jom kippur ehk suur lepituspäev ja sukkot ehk lehtmajadepüha.
Kõik need pühad kätkevad mälestusi,
kuid pasuna puhumise päeva peab eriliselt meenutama,
et me südames ärkaks šofari tähendusrikas hääl.
Sarvehääle meenutuspühal
tõstab šofari puhumine juutidele südames esile
mitmeid pilte ja mälestusi ning tuletab meelde,
et Jumal on kõige Looja ning universumi kuningas.
Juutide ajaarvamise alusel lõi Jumal inimese 5770 aastat tagasi.
Selsamal päeval kehtestas Ta ka meenutuspüha šofariga
ja käskis meil puhuda sarve ning seda nimetatakse Iisraelis
suureks lepituspäevaks ehk juutide uueks aastaks.
Šofarit puhudes ja sellele tagasi vaadates
täname universumi Loojat ning anname talle kiitust ja au.
Kui kuuleme seda häält,
meenub meile Aabrahami ustavus valmisolekul ohverdada Iisak.
Samuti meenutame Jumala tõotust tuua tagasi hajutatud Iisraeli rahvas
sellele maale, mida Ta on andnud me esiisadele igaveseks pärandiks.
Kui kuuldakse šofari häält, mõeldakse sündmusele,
mis muutis kogu inimkonna ajaloo - kümne käsu saamine Siinai mäel.
Seda võiks pidada riigi vaimseks sünniajaks
ning sümboliks Iisraeli rahva lepingust ja suhtest Jumalaga.
Šofari häälel on sügav seos juutide piibelliku ja ajaloo mäluga.
Iga juut, kes kuuleb ja mõistab šofari unustamatut heli,
meenutab, kuidas rahvas viibis aukartuses Siinai mäe jalamil.
Olenemata elukohast, peaks ta tähistama seda Jumala püha,
justkui nende oma isa viidi Egiptuse orjapõlvest välja,
elas Iisraeli telklaagris ja seisis Iisraeliga Siinai mäe jalamil.
Iisraeli targad ütlesid, et šofari hääl ei lõpe eal.
Esiisad kuulsid esimest korda
šofari häält Siinai kõrbes umbes 3500 aastat tagasi.
Kolmanda kuu kolmanda päeva hommikul,
kui iisraellased olid väljunud Egiptusest,
lootsid nad, et Jumal laskub kogu rahva ees mäele.
2. Moosese 19:16-20: "..et hakkas müristama ja välku lööma:
mäe kohal oli ränk pilv ja kostis väga vali sarvehääl,
nõnda et kogu rahvas, kes oli leeris, värises.
Ja kogu Siinai mägi suitses,
kui Issand laskus sinna tule sees; selle suits tõusis üles
nagu sulatusahju suits, ja kogu mägi vabises kõvasti.
Ja sarvehääl läks üha valjemaks;
Mooses rääkis ja Jumal vastas temale valjusti.
Ja Issand laskus Siinai mäele, mäetippu;
Issand kutsus Moosese mäetippu ja Mooses läks üles."
Algkeeles mainitakse siin
esimest korda sõna "šofar" ja selle hääle kirjeldust.
Selles kohas näib see muusikainstrumendina Jumala käes.
Selle heli toob esile Jumala enda hingus.
Piiblis mainitakse mitmel korral šofari kõla kui isiku häält.
2. Moosese 19:19: "Ja sarvehääl läks üha valjemaks;
Mooses rääkis ja Jumal vastas temale valjusti."
Siinkohal viitab sõna "hääl" nii šofarile kui Jumalale,
seega Jumala ja šofari hääl ühines ning kõlas kui ühe helina.
See oli märkimisväärseim hetk.
Seda pole juhtunud enne ega tänase päevani.
Jumal oli enda häälega määrandud endale oma rahva
ja võttis Iisraeli Oma pühadusse, et nad oleksid eraldatud rahvas Talle.
Taavet ütles 2. Saamueli 7:23: "Ja kes on nagu sinu rahvas,
nagu Iisrael, ainus rahvas maa peal, keda Jumal ise on käinud
enesele rahvaks lunastamas, et teha enesele nime
ja nende ees korda saata suuri ja kardetavaid tegusid?.."
Taevasel šofari häälel oli äärmiselt võimas mõju.
Sellel oli vägi panna pöörduma, muuta, korrigeerida
ja samuti kandis see prohvetlikku sõnumit.
Šofari hääl kajab läbi aja ning ulatub kaugele tulevikku
ja paneb rääkima Jumala sõna ning äratab inimeses loovuse.
Keskaja silmapaistvam rabi ja juudifilosoof Moshe ben Maimon
iseloomustas šofari hääle peamist sõnumit järgmiselt:
"Ärgake, kes magate!
Meenutage oma Loojat ning pöörduge tagasi Tema juurde."
Šofari hääl äratab aukartust, puudutab me hinge sügavusi
ja kutsub meid alanduma ning avama oma süda Talle.
See on samal ajal ulgumine, ohe, nutt ja karje.
Šofari hääl on kui ühtne hüüd, millel on võime avada me süda.
Sõnad ei suuda kirjeldada väikelapse öist nuttu ema järgi.
Rabi sõnul toob šofari hääl esile just selle lapse nutu.
Pärimuse järgi on kolm puhumiseviisi: tekia, teru'a ja shefarim.
Esimene, tekia, tähendab heebrea keeles
"läbistama, läbi murdma või lõikama takistustest".
See on üks pikk heli, mis algab madalt,
kuid muutub kõrgemaks ning hakkab võnkuma.
Teine, shefarim, tuleneb sõnast, mis tähendab "murdma, lammutama".
See on kiire heli, mis vaheldub kõrgete ja madalate toonidega.
Kolmas, teru'a, koosneb jõulistest lühikestest helidest.
Heebrea keeles tähendab see
"puhuma sarve või trompetit" või "tõstma oma häält, hüüdma".
Peale selle on veel puhumisviis,
mida nimetatakse "teki'a gedola", nn "vägev puhumine".
See on pikk monotoonne heli,
mis kestab niikaua, kuni puhujal jätkub õhku.
Šofari hääl on rõõmuhüüe ning sümbol lootusest ja päästest.
See edastab sõnumi Jumala halastusest.
See meenutab Jesaja raamatut, kus puhuti sarve samal viisil.
Jesaja 27:12-13: "Ja sel päeval sünnib,
et Issand rabab viljapäid Frati jõest Egiptuseojani,
ja teid, Iisraeli lapsed, korjatakse ükshaaval kokku.
Sel päeval puhutakse suurt sarve
ja niihästi need, kes olid kadunud Assurimaale,
kui ka need, kes olid pillutatud Egiptusemaale,
tulevad ja kummardavad Issandat Jeruusalemmas pühal mäel."
Peale erinevate puhumisviiside
on ka šofaril endal sügav sümboolne tähendus.
Selle algne heebrea keelne tõlge
viitab arengule, täiendusele ja parandusele.
Jeremija 26:13: "Ja nüüd parandage oma eluviise
ja tegusid ja kuulake Issanda, oma Jumala häält.."
Jesaja 40:3: "Valmistage kõrbes Issanda teed,
tehke lagendikul maantee tasaseks meie Jumalale!"
Need prohvetite sõnad iseloomustasid šofari eesmärki.
Kui inimesed tulid Ristija Johannese juurde,
kes ristis inimesi veega ning küsisid, kes ta on, vastas ta:
"Mina olen hüüdja hääl kõrbes: Tehke tasaseks Issanda tee.."
Sellega tsiteerib Johannes prohvet Jesajat.
Hüüdja hääl kõrbes "kol kore ba-midbar"
on sama sarvehääl, mida kogesid meie esiisad Siinais
ja mis pärines taevast ning mis oli Jumala enda hääl.
Ristija Johannes vastas seega küsimusele tema kohta:
"Olen šofar, Jumala hääl,
kelle missiooniks võib olla kui šofari kõla."
Jesaja 58:1:
"Hüüa täiest kõrist, ära peatu, tõsta häält otsekui pasun!"
Tee teatavaks mu rahvale nende üleastumine
ja Jaakobi soole nende patud!"
Iisraeli prohvetite ülesanne
oli kutsuda rahvast meeleparandusele ning muutma oma tegusid.
2. Moosese 20:2-4: "Mina olen Issand, sinu Jumal.."
Siinai mäel värisesid esiisad püha Jumala ligiolus.
Nad värisesid enne, kui kuulsid häält, mis rääkis neile kümnest käsust.
Need kümme käsku on Iisraeli siiani valitsenud.
2. Moosese 20:2-3: "Mina olen Issand, sinu Jumal,
kes sind tõi välja Egiptusemaalt, orjusekojast.
Sul ei tohi olla muid jumalaid minu palge kõrval!"
2. Moosese 20:19 ütles rahvas Moosesele:
"Räägi sina meiega, siis me kuulame!
Ainult ärgu Jumal meiega rääkigu, et me ei sureks!"
Kõrb jutustab meile köitva loo.
Aadama loomisest oli möödas 26 põlvkonda
ja taevas oli liikumas, kuna Looja tahtis teha lepingu oma rahvaga.
Iisraeli rahvas pesi oma riided ja tegi selleks päevaks ettevalmistusi.
Kõikvõimas Jumal tuli taevast koos oma sõjaväega tulesambas.
Maa ja kogu mägi värises.
Iisraeli lapsed kuulsid šofari häält.
See muutus aina valjemaks, kuni nad ei suutnud seda kuulda.
Leegid katsid taeva, pilvest sähvatas välk ja mägi suitses.
Kõige kohutavam oli šofari, s.t Jumala hääl.
Jumala hääl lähtus pilvest
ning kuulutas kümnest käsust, mida kuulsid kõik laagris olijad.
Iisraeli lapsed kuulsid kümmet käsku räägitavat
mitte üldises, vaid isikulises vormis,
seega iga juut võis teada, et käsud on otseselt talle
ning temal isiklikult lasub vastutus neid käske pidada.
Pärast seda uurendati käsud Jumala poolt kivitahvlitele
Toora tõi Iisraeli rahva taas elule ja nad ütlesid:
"Maailma ja universumi Looja, oled unistanud sellest rõõmupäevast,
kuid kas sellest saab tõesti kurvastuse päev?
Jumal lasi inimeste hinged nende kehasse tagasi tulla.
Elustudes pelgasid Jaakobi lapsed taas Jumala ja šofari häält.
Nad jooksid laagri äärde u 20 kilomeetri kaugusele.
Jumala inglid juhtisid nad ettevaatlikult tagasi mäe juurde,
et nad võiksid seista Looja ees ning kuulata kümmet käsku.
Iisraeli lapsed olid kabuhirmus ning palusid, et nad ei peaks
kuulama Tema ega šofari häält ja pakkusid, et Mooses
kuulaks Jumala häält ning räägiks hiljem rahvale.
Paulus ja Stefanos viitasid sellele enneolematule sündmusele,
öeldes, et Seadus anti Iisraeli rahvale inglite vahendusel.
2. Moosese 20:20-21: "Aga Mooses vastas rahvale:
"Ärge kartke, sest Jumal on tulnud teid katsuma,
et teil oleks tema kartus silme ees, selleks et te pattu ei teeks!"
Ja rahvas püsis eemal;
aga Mooses ligines pimedusele, kus oli Jumal.
Iisraeli rahvas oli täis aukartust ning prohveti vaim oli nende üle.
Nad olid Siinai mäe ees
ning sarvehääl pani me esiisade suhu prohvetlikud sõnad.
Tegemist oli esimese korraga, kus inimene palus Jumalalt
Messiat ehk vahemeest, kes seisaks Jumala ees
ning räägiks rahvale Jumala sõnu, et nad võiksid kuuldu järgi teha.
Nad palusid päästjat,
kes õpetaks neile tõde, kui Ta tuleb taevast tagasi
ja oleks õnnistuseks juutidele ning kõikidele maailma rahvastele.
Mooses vastas rahvale: "Seda sa just palusid
kogunemispäeval Hoorebil Issandalt, oma Jumalalt, öeldes:
"Ma ei suuda enam kuulata Issanda, oma Jumala häält
ega kauemini vaadata seda suurt tuld, ilma et ma sureksin."
Ja Issand ütles mulle: "See on hea, mis nad on rääkinud."
Jumalale meeldis rahva palve,
sest nad palusid vastavalt Tema tahtele.
Algusest peale oli Jumala tahe saata oma Sõna, Päästja, Messia,
kes sündis enne kogu maailma loomikst.
Me esiisad hüüdsid kartuses Jumala poole
ning neile anti tõotus Igaveselt.
"Ja Issand ütles mulle: "See on hea, mis nad on rääkinud."
Ma äratan neile ühe prohveti nende vendade keskelt,
niisuguse nagu sina, ja ma panen oma sõnad ta suhu
ja ta räägib neile kõik, mis mina teda käsin."
Nagu sarvehääl kõrbes ning äikesemürin taevas
ja täiusliku ohvri, Jeshua hääl, mis ilmutab Jumala tõotust,
on Iisraeli lootus, kui nad kuulevad Messia häält
ja võtavad Ta vastu Päästjana ning Jumala esmasündinud Pojana.
5. Moosese 6:4-5: "Kuule, Iisrael!
Issand, meie Jumal Issand, on ainus.
Armasta Issandat, oma Jumalat,
kõigest oma südamest
ja kõigest oma hingest
ja kõigest oma väest!"
5. Moosese 6:4-6: "Kuule, Iisrael!
Issand, meie Jumal Issand, on ainus.
Armasta Issandat, oma Jumalat, kõigest oma südamest
ja kõigest oma hingest ja kõigest oma väest!
Ja need sõnad,
mis ma täna sulle annan, jäägu su südamesse!"
"Shema Israel" on Iisraeli tähtsaim palve ning tunnistus,
mida juudid palusid surmaohus ning rahus,
kurbuses ja piiritus rõõmus, kuni tänase päevani.
"Shema" tähendab kuulmist, nõustumist ja kuuletumist.
"Kuule, Iisrael" tähendab "Ole kuulekas Jumalale, Issandale".
Samamoodi nagu Jumal käskis Iisraeli rahval sarve puhuda,
käskis Ta ka neil sarvehäält kuulata ja kuuletuda.
Tegemist on erilist laadi kuulamisega.
Selles igatsetakse kuulata,
avada oma süda ning oodata Looja tulekut.
Kolmas nimi: yovel.
3. Moosese 25:9: "Siis lase seitsmenda kuu
kümnendal päeval kõlada sarvehäält: lepituspäeval kõlagu sarv kogu maal!
Ja pühitsege viiekümnendat aastat ning kuulutage vabakslaskmist
kõigile elanikele maal; see olgu teile juubeliaastaks:
igaüks teist saab tagasi oma pärisosale
ja igaüks pöördub oma suguvõsa juurde."
Juubeliaasta nimetus
pärineb levinud terminist "jubilaeus", mis omakorda tuleneb sõnast "jovel".
Heebrea keeles pole täishäälikuid, vaid üksnes kaashäälikud.
Seetõttu võib sõna "jovel" lugeda heebrea keeles mitmel viisil.
"Yovel" tähendab oina sarve,
kuid võib tähendada ka "Yuval", mis tähendab tõlkes "juhitud".
Kokkupandult viitavad need kaks sõna Jesaja 53:7-8:
"..nagu tall, keda viiakse tappa.."
ja "..teda tabas surm mu rahva üleastumise pärast".
Seega inglise keeles viitab sõna juubeldama "juubilee".
Lambale on omane, et ta järgib alandlikult karjast.
Seega "yovel" ehk "juhtima" annab meile šofari tähtsa tunnuse.
50. aastat nimetatakse "jovel", teisisõnu oinasarve puhumisaastaks.
See aasta sai oma nime oina sarvelt "yovel".
Ohvrilooma sarv sümboliseeris
vabanemist, rahu ning naasmist oma kodumaale.
Kui Iisraeli lapsed rändasid oma kodumaa poole
15. sajandil peale maailma loomist, pidid nad ületama Jordani jõe.
Pärandi saamiseks pidid nad hävitama teel oleva takistuse -
Jeeriko paksud müürid.
See oli võtmeteguriks nii juutide kui ka kogu inimkonna ajaloos.
Šofari hääl, sarv (yovel) kuulutas uue ajastu algust -
Jumala soosingu ajastut.
Kui Siinail kuuldus šofari hääl taevast,
kutsus nüüd Jumal preestreid puhuma Tema ees šofarit.
Iisraelist sai kui sarv "yovel",
mis sai hävitada takistusi ning kuulutama Jumala vabastust.
Joosua 6:2-5: "Siis Issand ütles Joosuale:
"Vaata, ma annan su kätte Jeeriko ja selle kuninga
ning võitlusvõimelised sõjamehed, vaprad mehed.
Käige siis ümber linna, kõik sõjamehed,
tehes ühe tiiru ümber linna; tee nõnda kuus päeva!
Ja seitse preestrit kandku seitset jäärasarve laeka ees!
Seitsmendal päeval
aga käige seitse korda ümber linna ja preestrid puhugu sarvi!
Ja kui sarve (keren-yovel) pikalt puhutakse,
kui te kuulete sarve (shofar) häält,
siis tõstku kogu rahvas suurt sõjakisa; siis langeb linnamüür sealsamas
ja rahvas mingu üles, igaüks otse oma kohalt!"
Arheoloogid on avastanud 8 meetri paksused müürivaremed,
mille kõrgus oli samuti kaheksa meetrit.
Mõne legendi kohaselt ümbritses Jeerikot seitse taolist müüri.
Arheoloogid avastasid seejuures midagi tavatut -
müürid ei varisenud seestpoolt, nagu see juhtub tavapäraselt,
vaid millegipärast hoopis väljastpoolt.
See kinnitab, et müüri varingu tekitas miski muu kui õõnestamise,
vaid müür lagunes samaaegselt nii külgedelt kui aluselt.
Seda tegi Jumala tahe ning šofaril oli selles eriline roll.
Seaduse saamisel Siinail ja Jeeriko müüri hävitamisel
räägitakse ühest pikast helist "meshoch jovelistist".
Heebrea keeles võiks seda tõlkida "lamba määgimine".
Kui Iisrael kuulis Siinail taevast "lamba määgimist",
siis ka Jeeriko müürid langesid sellesama lamba määrimise tõttu,
mis tekkis, kui preestrid puhusid sarvi (yovel).
"Aga seitsmendal päeval tõusid nad vara koiduajal
ja käisid selsamal kombel seitse korda ümber linna;
üksnes sel päeval käisid nad seitse korda ümber linna.
Ja kui seitsmendal korral preestrid puhusid sarvi,
ütles Joosua rahvale: "Karjuge, sest Issand annab linna teile!""
Siis rahvas hakkas karjuma ja puhuti sarvi.
Ja sündis, kui rahvas kuulis sarvehäält
ja rahvas hakkas karjuma suure sõjakisaga,
et müür varises oma jala pealt ja rahvas läks üles linna.."
See oli tähelepanuväärne võit.
Šofari nimes on võimas vägi,
millele ei saa ükski võim, armee, jõuk ega läbimatu müür vastu seista.
Selle piibelliku sündmuse juures on siiski midagi enamat
kui pelgalt kindlustuse hävitamine või edukas sõjaline operatsioon.
See on ainus kirjakoht, kus kõiki šofari kolme nime:
keren, shofar ja yovel, nimetatakse üheaegselt.
See viitab sündmuse olulisusele.
Kõikide sarvede eesmärki kasutati selles kirjakohas.
Keren: Jumalan tahe ja au, täiuslik ülesanne või kutsumus.
Shofar: täiustus, muutus, täiuslik korrigeering.
Yovel: tervenemine, õiguste ennistamine, täielik vabadus.
Preestrid puhusid sarvi kuus päeva ning Iisraeli rahvas kuulas vaikides.
See sümboliseeris kuut maailma loomise päeva.
Kui sarvi puhuti ja rahvas kuulas seda vaikselt,
muutis see midagi olulist maailmas, universumis ja iga uskliku südames.
Need kuus päeva taastasid korra
ja viisid uuele tasemele suhte Jumala ning Tema rahva vahel.
Jumal toob Iisraeli oma hingamispaika,
erilisele maa-alale, tõotatud maale, mis on võrdkuju templist.
Jumal valmistas neid religioosseks õiguseks.
Jumal alandas ja puhastas oma rahvast kõrbes 40 aastat,
sõlmis nendega Siinail lepingu
ning selle tunnuseks lasi Ta kõik esmasündinud ümber lõigata.
Nagu preestrite puhastamise tseremoonia,
puhastab Jumal oma rahva, kui nad läbivad Jordani jõe.
Joosua 5:15: "Ja Issanda sõjaväe vürst ütles Joosuale:
"Võta jalatsid jalast, sest paik, kus sa seisad, on püha!""
Seega seisid me esiisad Kaananimaa piiril,
just nagu nad oleksid templi lävel
ja puhastaksid end Jumala ette minekuks.
Kui iisraellased olid vallutanud Aabrahami järglastele kuuluva maa,
kogesid nad Jumala erilist ligiolu.
Iisraellased, kes marssisid linnamüüri ümber
on kui võrdpilt Jumala templist, mis ehitati rahva poolt Pühal maal.
Joosua 6:13: "Ja need seitse preestrit,
kes kandsid seitset jäärasarve Issanda laeka ees,
läksid aina ja puhusid sarvi, ja kes olid relvastatud,
käisid nende ees, ja Issanda laeka järel käis järelvägi,
ja sarvi puhuti lakkamatult."
Sellest selgub, et Kaananimaa vallutamiseks tehtud marss
ei olnud tavaline, vaid eriline sündmus.
See oli haruldane sündmus,
kuna seaduselaegast ei kandnud leviidid vaid preestrid.
Algselt oli Jumal andnud leviitidele käsu laegast kanda.
Sellel korral võisid leviidid kanda vaid üksikuid elemente.
Preestrite ülesanne oli astuda Seaduslaeka alla Jumalat paluma.
Preestrid pidid laegast kandma oma õlgadel.
See oli Jumala märk tegudest, mida Iisrael oli toime pannud:
Jumala teenimist ning Tema ülistamist.
Seaduselaegas oli šofari heli keskel,
justkui pühamast pühama keerubi varjus.
Preestrid, seaduselaegas olid ümbritsetud šofari helist
ja samamoodi on Jumala templis seaduselaegas kõige pühamas kohas.
Iisraeli rahvas koos leeriga liitunud muulastega
moodustasid templiõue.
Läbi terve selle sündmuse tuleb esile number seitse:
seitse sarve, seitse preestrit, seitse müüri ja seitsmes päev
on viide täiuslikust tegevusest, Jumala täiusest ja Iisraeli
ning nende Looja vahelisest täiuslikust suhtest.
Sellel on sümboolne tähendus, sest number seitse oli püha sümbol
maailma Looja ja Iisraeli vahel, ühtlasi ka juutide hingamispäev,
millest sai päev, mil Jeeriko müürid langesid.
Jeeriko müürid langesid seitsmendal päeval, sabatil,
mis on Looja ja Iisraeli rahva vahelise lepingu sümbol.
1500 aastat pärat seda,
samuti hingamispäeval, galilealasest rabi,
õpetaja, Messias, Jeshua seisis Naatsareti sünagoogis
ning jutlustas prohveteeringust kõikide ahelate murdmisest,
mida rääkis omal ajal prohvet Jesaja.
Jesaja 61:1-2:
"Issanda Jumala Vaim on minu peal, sest Issand on mind võidnud;
ta on mind läkitanud viima rõõmusõnumit alandlikele,
parandama neid, kel murtud süda,
kuulutama vabastust vangidele ja avama pimedate silmi,
kuulutama Issanda meelepärast aastat.."
Jeshua ütles neile: "Täna on see kirjakoht teie kuuldes täide läinud."
Need sõnad vapustasid kõiki sünagoogis viibijaid.
Nad ütlesid üheskoos: "aamen",
sest mõtlesid sarvehäälele, mis kostus taevast Siinail
ning meenutasid häält, mis pani Jeeriko müürid langema
ja millega eemaldati takistused ning ahelad purustati.
Juubeliaasta on Messias ise.
Üksnes Tema läbi võib meie elu muutuda
ja võime saada tagasi oma pärandi, mis läks kaduma Eedeni aias.
Kui Jeesus ütles rahvale:
"Täna on see kirjakoht teie kuuldes täide läinud,"
kuulutas Ta Jumalale meelepärast juubeliaastat, yoveli.
Kui ta ütles, et Jumala Vaim on Tema peal,
et Ta tooks vangistatutele häid sõnumeid,
siis sellega kinnitas Ta, et Tema on šofar (yovel),
mis kuulutab vabastust vangidele. ning on "tall, keda viiakse tappa".
Ta on yovel.
Selline oli šofari ajalogu
alates me esiisast Aabrahamist, kuni tänase päevani.
Jumala poolt antud jäär, keda näidati põõsas
me esiisale Aabrahamile, asendas altaril ohvrina Iisaki.
Aabraham tegi põletusohvri
ning sarv (keren) sümboliseeris tema kutsumust.
Iisraeli rahvas kuulis Siinail esimest korda sarvehäält,
mis kutsus neid meeleparandusele.
Jumal, kes puhus seda sarve, lasi Iisareli rahval mõista seda häält.
Pärast seda sündmust andis Jumal Iisraelile käsu sarve puhuda.
Iisrael peaks puhuma šofarit
ning kuuletuma selle häälele, kuni Jumal puhub taas sarve,
et kuulutada juubeliaastat kõikidele rahvastele -
kõikidele, kes kuuletuvad Tema häälele.
Tõlge: Mailis Mägi