PARADIISIROOS
Küpros on saareriik Vahemere rannikul.
Poliitiliselt ja etniliselt jaguneb riigi lõunaosa Küprose Vabariigiks
ning selle põhjaosa Põhja-Küprose Türgi Vabariigiks.
Küpros on elupaigaks ligi miljonile inimesele.
Peale selle on see üks suurim turisti sihtpunkt.
Mõned peatuvad siin isegi kauem nagu õpetaja Laura Skandinaaviast.
Tavapäraselt tullakse siia ühe-kahe nädalaseks puhkuseks.
Meie tulime aga siia ja saime omale maja
ning teadsime, et oleme siin ligi aasta.
See oli hea okgemus.
Temperatuur oli kõrge, ligi 35-40 kraadi.
Võiks öelda, et tegemist oli kui puhkuseparadiisiga.
Siin on välismaalastest naisi,
kelle kogemus Küprosest on hoopis teistsugune.
Kui läksin üheksast baari, võeti mult telefon ja pass.
Mul ei olnud midagi kaasas.
Läksin mehega välja.
Ta oli purjus ja ma kartsin.
Mõtlesin, et kui mul pole midagi.
Keegi võib mind tappa või vägistada
ja ema jääb mind koju ootama, teadmata, et olen surnud.
Statistika kohaselt, kui mõni naine satub bordelli,
siis on teda enne ligi 6000 korda vägistatud.
Leian, et on raske neid naisi üheselt liigitada.
Enamik on 20-30 eluaastates.
Olen siin kohanud pühapäevakooliõpetajaid,
farmatseute ja naisi, kellel on meditsiiniline haridus.
Mitmed naised on minust haritumad.
Martin Dolan mõistab selliste naiste kogetut,
sest ta on oma meeskonnaga nendega mitmeid aastaid tööd teinud.
Nädalavahetusel kohtusime Nikosias 70-100 naisega,
kes olid kõik koos meie lähedal asuvas hotellis.
Kord oli meil võimalus
saada ligipääs ühele lõbumajale, mis tegeles vaid prostitutsiooniga.
Seal oli 10-15 tailannat, kes olid sinna toodud prostituudiks.
Nad elasid kesklinnas pea elamiskõlbmatutes korterites,
samuti ei võinud nad hoonest lahkuda.
Nad elasid kassidega
ja magasid meestega sellessamas korteris.
Ainus eraldatud paik oli väikene rõdu, kus nad said vaadata tänavale.
Selline oli nende elu Küprosel.
Neid koheldi kui orje.
Küprosel on väike hulk inimesi, kes aitavad ohvreid inimkaubanduses.
Üheks on soomlane Pia Rendic.
Meie esimene kontakt tekkis siinsete naistega,
kui politsei tegi reide lõbumajades või ööklubides.
Peale seda saadetakse naised
Küprose valitsuse loodud varjupaikadesse.
Käime varjupaikades kahel korral nädalas
ning viime naisi välja.
Viin neid kenadesse kohtadesse
nagu keeglisse, ratsutama, parkidesse või spaasse.
Tahan, et nad saaksid olla osa normaalsest elust.
Pia ja Martin poleks eales ette kujutanud,
et seisavad kord silmitsi probleemiga nagu inimkaubandus.
Umbes 6 aastat tagasi palvetasin kodumaal Soomes.
Jumal kõnetas mind selgelt, et hakkan töötama prostituutidega.
Olin sellele täiesti vastu,
sest see oli viimane asi, mida oleksin tahtnud teha.
Jumal lasi meil tunda, mida Ta tunneb nende naiste vastu.
Esmalt kogesin kirjeldamatut valu,
peale seda tohutut armastust, mis oli segunenud leinaga.
Jumal justkui leinas enda kadunud tütreid.
Milline on prostituudi elu?
Kes on need naised, kes müüvad end bordellides,
ööklubides ja kabareedes ning keda pakutakse
meessoost klientidele nagu toitu või jooke?
Leidsime, et seal on naisi, kes on selle elu ise valinud.
Nad nägid seda kui võimalust raha teenimiseks.
Nende hulgas oli mitmeid üksikemasid,
kellel olid lapsed Venemaal või Ida-Euroopa riikides.
Siiski oli suur hulk naisi, kes ei teinud seda vabatahtlikult.
Neid oli sunnitud, petetud ja selleks koolitatud.
Sellesse lõksu astus ka üks naine Põhja-Aafrikast.
Võtsin Küprosele tavalised riided.
Mul puudus ettekujutus siinsest elust.
Töötasin tavaliselt majades, seega valisin tavalised riided.
Tööandja imestas minu riiete üle.
Ma ei saanud aru, mis viga, sest need oid tavalised riided.
Selle peale vastati mulle, et hakkan kabarees tööle.
Keeldusin ja ütlesin, et võin töötada nende kontoris või majas,
kuid ta jäi endale kindlaks, isegi kui palusin pisarsilmi.
Küprost tuntakse kui armastuse saart, kuna pärimuse kohaselt sündis siin
armastuse jumalanna Aphrodite merevahust või lainetest.
Seda kohta peetakse kohaks, kus toimuvad toredad sündmused.
Nagu Laura puhul on paljud turistid ja elanikud teadmatuses
selle paradiisisaare tumedamast poolest.
Ligi ühe aasta jooksul on siia tulnud ligi 6000 naist.
Sel hetkel anti veel turistiviisasid, millega said tüdrukud
tulla siia tantsijaks või ööklubidesse meelelahutajaks.
Käesolevalt ei tea keegi täpseid andmeid,
kuid Põhja-Küproselt on Lõuna-Küprosele üsna lihtne tulla.
Need naised on kui sunnitööorjad, keda hoitakse inimkaubanduses kinni.
Sa ei saa majast väljuda, minna ostlema ega midagi muud.
Pead olema toas ning mehi teenindama.
Kui tahad minna ostlema, siis peab klient sinuga tulema.
Peale selle on paiku, kus naisi hoitakse ööpäevaringselt.
Martini meeskond on ka sellist olukorda kohanud.
Sain kontakti mehega, kes vahendas naisi Küprosele.
Ta teadis, et olen kristlane ja lasi meil külastada tema bordelli.
Tegime selleks kinkekorve,
kus oli šokolaade, lilli, käsitsi kirjutatud kaarte,
milles oli sõnumeid armastusest ja lootusest.
Kui andsime neile midagi, sest neilt oli nii palju võetud,
nad lihtsalt murdusid ning hakkasid nutma.
Nad tundsid, et olime siirad ja ei soovinud nendelt midagi
või tahtnud, et nad saaksid kristlasteks.
Olime seal kui armastava Jumala sõnumitoojad.
Enamasti satuvad naised inimkaubandusse töötuse tõttu.
Nad tahavad teha tööd
ja selle otsingul satuvad nad inimkaubitsejate ohvriks.
Hetkel on nad siin, sest politsei vabastas nad,
kuid on nad vastamisi täpselt sama tööpuudusega.
Meie organisatsioonis saame anda neile tööd,
et nad omandaksid oskusi, mida võib elus tarvis minna.
Meie eesmärgiks on hakata neid tooteid välismaal turustama,
et saaksime nendele naistele piisavat töötasu maksta.
Küprose inimkaubandust toetab riigi kultuuriline taust.
Küprose kultuuris on tavapärane, et mehed käivad prostituutidel juures.
See on levinud nii naiste kui meeste hulgas.
Aastate jooksul olen kohanud mitmeid üksikuid naisi,
kes õigustavad seda käitumist enda poegade või abikaasade poolt,
öeldes: "Kui nad tulevad koju, siis pole sellest hullu.
Mehed on mehed ja poisid jäävad poisteks."
Naised ja mehed peavad mõistma, kuivõrd see hävitab peresid
ja naisi, kes on prostituudid vabatahtlikult või sunniviisiliselt
Siin elades avastas Laura, et saarel on mitmeid naisi,
keda hoitakse siin sunniviisiliselt, et kellelegi raha teenida.
Puuduses nad otsivad töökohta ja neile pakutakse tööd kohvikus,
kuid nad satuvad hoopis bordelli ning on võimetud sealt lahkuma.
Ümbritsev ühiskond vaikib selle osas.
Sellega võib olla seotud nii politsei kui maffia.
Kui nägin nende naiste meeleheitlikku appikarjet,
ja samas neid ümbritsevat süsteemi, mida on väga raske peatada,
siis olin täielikult vapustatud.
Sõltuvalt riigist on inimkaubandusel on eri vorme.
Mõnel õnnelikumal ohvril õnnestub põgeneda
inimkaubanduse vastastes politsei bordelli reidides.
Siiski on neil raske tavaeluga harjuda.
Sageli on need naised üksi, masenduses ja hirmunud.
Neil puudub elueesmärk ning näevad luupainajaid.
Tänaval käies vaatavad nad, kas keegi võiks neid jälitada.
Mäletan üht tüdrukut,
kelle sõnul oli ta oma kodumaal olnud pühapäevakooli õpetaja.
Ta oli rumeenlane.
Tema sõnul oli ta püühiliselt kahjustatud
ega saa enam kunagi terveks.
Naised ütlesid meile üsna sageli,
mil määral on kogetu neid kahjustanud ja lõhkunud.
Leian, et minuga..
Praegu on mul kõik korras, aga ei tea, kuidas seda kirjeldada.
Nad müüvad inimesi nagu sööki ja jooki.
Tüdrukud ei lähe kellelegi korda.
Klient võib minuga teha, mida tahab.
Kui ma keeldun, siis kutsub ta omaniku, kes karjub.
Mul on kaks ülikoolikraadi,
kuid mul pole selles töös olnud nendest kasu.
Pigem on mind aidanud elukogemus, kuna mind väärkoheldi seksuaalselt.
Ma mõistan tüdrukuid ning nende läbielatut.
Seetõttu leian, et kui nad tahavad terveneda,
siis peavad mõistma, et Jumala silmis on nad väärtuslikud.
Pia osaleb triatlonil, et edendada tööd inimkaubanduse ohvritega.
Need lood on kui sünged saladused,
kuna neil ohvritel pole nähtavaid arme
neile tekitatud emotsionaalsest kahjust.
Oleme jälginud Pia tööd.
Kui tulla väljast siia ning vaadata üldiselt toimuvat,
tunduvad nad tavaliste naistena, kes veedavad toredalt koos aega.
Väliselt pole seda kahju näha.
Tegelen nende naistega iga päev ning väliselt on nendega kõik korras
ega saa öelda, et nad on inimkaubanduse ohvrid.
Nendega eraldi aga veetes võib seda näha väikestest asjadest.
Neile otsa vaadates võib nende silmis näha häbi.
Kui keegi väärkohtleb sind, siis kahjustab see sind sügavalt.
Tekitatud häbi ja valu on kirjeldamatu.
See on kui kate ja süütunne on kõikehõlmav.
Näiteks tänaval kõndides mõeldakse paaniliselt,
mida möödujad arvavad.
Samuti restoranis olles.
Need sama väikesed asjad mõjutavad nende igapäevaelu.
Seda võiks võrrelda asjaoluga, kui lähed kellegi koju teises kultuuris.
Kogemus on palju põhjalikum, kui külastad kellegi kodu,
sest selle läbi näed tema kogu igapäevaelu.
Seksuaalakt mehe ja naise vahel on aga enamasti sama.
Naine annab selles endast kõik.
Iga korraga annab naine endast midagi ära.
Lõpuks kui oled maganud tuhandete meestega,
jäävad naisest järgi vaid seinad.
See on paljude puhul nii.
Ehk sa nõustud, kuna sul pole raha,
kuid selle otsusega kaotad osa enda kehast.
Üheks inimkaubanduse tõuketegur on meid igal päeval ümbritsev
seksuaalse alatooniga reklaamide levik.
Seda on kõikjal, sh meedias.
See ümbritseb meid lapsepõlves
ja on igas ühiskonnavaldkonnas ning muutub üha levinumaks.
Leian, et see on meile liialt lähedal.
Ühiskond on seksile orienteeritud.
Tänaval liikudes viitavad reklaamid ja erinevad vahendid just seksile.
Olen näinud, kuidas pornograafia käib käsikäes prostitutsiooniga.
Samuti on pornograafia kui samm prostitutsiooni poole.
Inimesed ei mõista seda, öeldes, et see ei puuduta neid,
seejuures mõistmata, et kui vaatad pornograafiat,
siis aitad sa juba probleemi levikule kaasa.
Igal korral, kui vajutad oma arvutil nupule,
maksad põhimõtteliselt kellelegi naise vägistamise eest.
Kuna pornograafia on üleilmselt levinud,
otsustas Pia kirjutada nende probleemide kohta raamatu.
Ütlesin raamatus, et kui tahad aidata,
siis esmalt tuleb veenduda, et sa ei aita probleemile kaasa.
Nii palju naised ja mehed on pornograafia sõltuvuses.
Kui keegi ütleb neile, et nad ei vaataks seda,
võtavad nad seda kui rünnakut nende vastu.
Nii naistes kui meestes on loomupärane vajadus läheduseks.
Osa sellest hõlmab seksuaalsust.
Jumal lõi selle ning on kui Tema kink.
Praeguses põlvkonnas on seda moonutatud ja hävitatud.
See hoopis laastab inimeste elusid.
Inimkaubanduses pole ohver inimene
vaid kõigest kaup, toode, mida tarbitakse.
See pole väär vaid haiglane.
Need inimesed on haiged.
Nad ei näe inimesi vaid kõigest raha allikat.
Olen väärt kas tuhat, sada või rohkem, ei midagi muud.
Ta saatis mind mehega välja
ega palunud mul mobiili kaasa võtta, et saaksin vajadusel helistada.
Laura on vapustatud naiste lugude kuulmisest.
Tema sõnul on ühine joon
välismaal toodetud riiete ostmise ning pornograafia või seksi vahel.
Kui ma lihtsalt tarbin ega tea,
kui õõvastavad lood on selle särgi, mantli ja salli taga,
siis nii kaua, kui olen teadmatuses, ei lähe mulle toimunu korda.
Need, kes tarbivad pornograafiat või lõbumaja teenuseid,
tahavad lihtsalt seda seksuaalset tungi kuidagi rahuldada,
mõistmata, et need naised ei ole selles vabatahtlikult.
Niikaua, kui naised on nende jaoks lihtsalt toode, mida kasutada,
vahend vajaduse rahuldamiseks, siis ei peata see kedagi.
Pornograafia, seksuaalse alatooniga pildid naistest.
Miski, mis peaks olema loomupärane,
on üha enam moondunud selle põlvkonna meeste hulgas.
Seksitööstuse üle on kui suur vale,
et tegemist on kõigest fantaasiaga ja seetõttu inimesed tolereerivad seda.
Inimkaubanduse õudused on kaasaja elu pimedam külg,
mis puudutab ligi 27 miljonit inimest.
Küpros asub kontinentide piiril
ja Põhja-Küprosel on väga nõrk piirikaitse,
mis ei kuulu EL-i nagu Lõuna-Küpros.
Seetõttu on inimkaubandusel parem võimalus levimiseks.
Ohvrite arvukus kasvab,
sest prostitutsiooni peetakse kui igaks teiseks ametiks.
See pole töö, kui pean
elama ööpäevaringselt hoones ning inimesi teenindama.
See pole töö.
Euroopa pole kõik, millest üks tüdruk unistab.
Vahel võib ka kodumaal leida parema töö.
Asjaolu raskendab aspekt,
et kaubitsetavaid naisi sunnitakse käituma prostituutidena,
flirtides ja jättes mulje, et nad on vabatahtlikult selles.
Üks inimkaubanduse ohver, keda sunniti selleks,
nõustus avaldama oma seisukohta neid naisi kasutavatest meestest.
Olete persevestid.
Teil pole südant.
Kui teil on süda, siis on see kivist tehtud.
Te ei mõista, kuidas teine inimene end tunneb.
Sooviksin, et need mehed
võiksid olla naiste asemel, et kogeda, mida me läbi elame.
Nendel meestel pole südant.
Vabandust, nad on sitapead.
Ütleksin meestele, et nad ärkaksid üles.
Mehed, palun ärgake üles.
Meestena on meil niivõrd lihtne
saada interneti kaudu ligipääs pornograafiale,
vaadata seda telerist või salaja seda ette kujutada.
Lõppude lõpuks jääte kannatajas teie, mehed.
Samuti tahan, et teaksite,
et tegemist on tõeliste naistega, Jumala loodud inimestega,
kellel on nimed, kodud, emad, isad, nad on kellegi tütred.
Nad ei võta enda riided ära teile heameele valmistamiseks.
Nad ei tee seda, kuna nad naudivad seda.
Sageli ei tee need naised seda oma vabast tahtest
vaid teeksid parem oma eluga midagi mõttekamat.
Nad on väärt rohkemat kui see.
Tõlge: Mailis Mägi