Vuosia sitten Apollyonin valtakunnassa -
neljän virran puutarhan tuolla puolen Abaddonissa -
oli vanha kaupunki.
Muinaisella kielellä sen nimi oli Eit-kirsottu.
Mutta ajan myötä ja Luxin nerokkaan mielen vaikutuksesta -
sen nimeksi vakiintui miellyttävämpi Ei-kirottu.
Joistakuista se oli toiveajattelua.
Kaupunki oli näet kirottu etenevällä turmiolla.
Asukkaiden oli pakko raataa jatkuvasti -
olemassaolonsa eteen.
Vuodet, vuosikymmenet ja vuosisadat vierivät.
Kaupunki kasvoi, ja työ lisääntyi.
Kaupunkia hallitsivat Valvojat, Luxin jälkeläiset.
Etevinä järjestäjinä he pyörittivät kaupunkia -
loputtomien vuorojen ja aikataulujen mukaan.
Jäärä. - Seuraava!
Kristitty. - Seuraava!
Tärkeintä oli työ.
Siksi syntyi kova hässäkkä, kun huomattiin, että...
Yksi mies puuttuu!
Mitä?
Kauemmas.
Kerran vielä.
Vau!
Hyvänen aika!
Repikää kuvat seiniltä ja polttakaa ne.
Nopeasti! Valvoja 6 tulee pian.
Olisin teinä hyvin varovainen.
Ette halua samaa tartuntaa.
Siinä hän on.
Oikeassa olet. Uskollinen Tienlöytäjä.
Yäk!
Mikä hullu!
Saahan mies unelmoida, Jäärä, -
vaikka hän onkin hullu.
Oli hullu.
Vain hullu on niin tyhmä että yrittää rajan taakse.
Säännöistä poikkeaminen ei ikinä johda mihinkään hyvään.
Rajan taakse. Sinnekö hän meni?
Niin.
Ja kaikki tietävät, että siellä on vain kuolemaa.
Eikö niin... Mikä on nimesi?
Kristitty, Valvoja. Tarkoitan, että te olette Valvoja.
Et halua samaa tautia kuin Uskollinen, -
mikä ikinä hänet tähän poikkeamaan ajoikin.
En tietenkään. En ikinä. - Hyvä.
Kerätkää joka ikinen paperinpalanen. - Joka piirustus ja muistiinpano.
Ja sinä. - Niin, pomo?
Minulla on sinulle tehtävä.
Viivana, pomo.
PYHIINVAELTAJA
Mitähän Uskollinen oikein ajatteli?
Sanotaan, ettei ihminen löydä kirjaa, -
vaan kirja löytää ihmisen.
Ja tapahtui niin, että Kristitty alkoi lukea.
Hän luki, -
ja luki, -
ja luki.
Hän ei saanut kirjaa käsistään.
Hän luki koko yön ja seuraavan päivän -
ja sitä seuraavan päivän. Mitä enemmän hän luki, -
sitä enemmän hän ajatteli sitä, mikä on oikein.
Lopulta se oli kuin raskas taakka.
Hän luki asioita, joita ei ollut ikinä kuvitellut, -
ystävällisyydestä, jota ei tiennyt olevankaan -
vääryyksistä, jotka piti korjata, -
kaupungin alkuperästä ja että oli tulossa...
Sota!
Meidän täytyy lähteä, Kristiina.
Tässä sanotaan niin, ja uskon sen täällä.
Sota siis tuhoaa koko kaupungin.
Niinpä meidän pitää paeta...
Taivaan kaupunkiin, valon kaupunkiin.
Taivaan...
Se on vain kirja.
Jos vain lukisit sen, sinä ymmärtäisit.
Se käy...
Järkeenkö?
Pyydät minua ja lapsia seuraamaan sinua rajan taakse.
Ei. Se on järjetöntä. Täysin järjetöntä.
Siitä asti, kun luit kirjan, olet paasannut kuin mielipuoli: -
"Kaupunki tuhoutuu. Liekit nielevät sen."
Minulle ja lapsille on rankkaa katsella ahdistustasi.
Tämä painaa minua!
Mikä sinua painaa?
Olet enää vain luuta ja nahkaa.
Mitä enemmän luen, sitä enemmän se painaa.
Etkö ymmärrä?
Voi, Kristitty. - Tiedän.
Tiedän, että tämä tuntuu hullulta.
Mutta minä rakastan sinua ja haluan vain parasta meille kaikille.
Jos kaupunki tuhoutuu...
Jos kaupunki tuhoutuu, en halua sinun, lasten -
tai kenenkään muunkaan tuhoutuvan sen mukana.
Rakastan sinua!
Valitse sitten.
Mitä?
Valitse.
Lapset ja minä emme kestä nähdä sinua päivästä toiseen tällaisena.
Sinun pitää valita, mitä haluat.
Pysy täällä luonamme tai lähde ilman meitä. Me jäämme tänne.
Pomo.
Onko merkkejä? - Paljonkin. Tässä on yksi.
KIELLETTY METSÄ
Kadonneesta miehestä, hölmö.
Aivan! Niin, joo, tietysti.
On ja ei.
Miten niin?
Seurasimme hänen jälkiään rajan yli, -
tuota...
Epäilyksen suolle.
Sinne hän siis päätyi. Suohon.
Tässä astuu kuvaan se, kun sanoin "ei".
Mitä tarkoitat?
Hänen jälkensä menivät suolle ja tulivat sieltä pois.
Ne jatkuivat kohti ulkokehää.
Näyttää siltä, että Uskollinen on elossa.
Elossa!
Voi, voi. Mestari ei ilahdu tästä.
Kerron, jos haluan kuulla päivänselvyyksiä.
Niin, tietenkin.
Meillä ei ole varaa menettää lisää tomppeleita, -
kun sotakin on tulossa.
Tästä on kerrottava mestarille.
Levitä kaupungissa huhua, että Uskollinen koki karmivan lopun.
Ole niukkasanainen. Se ruokkii heidän mielikuvitustaan.
Nerokas suunnitelma.
Mene. Minä tulen pian perässä. - Teen sen heti.
Mestari.
Mitä asiaa?
Mestari. - Minua ei tarvitse muistuttaa asemastani.
Ei tietenkään.
Yksi alaisistasi, Uskollinen, on kadonnut.
Tai ei hän ole kadonnut, sillä tiedämme hänen menneen -
ulkokehään.
Aivan.
Tiesin, että ymmärtäisitte. Yritämme parhaamme...
Mistä sait vaikutelman, että olen ymmärtäväinen?
Minä, tuota...
Ulos!
Se ei toistu. Minä vannon.
Olento!
Niin, mestari?
Ole valppaana.
Yhtä tomppelia seuraa usein toinen.
Mitä olen oikein tekemässä?
Minulla on vain tämä kartta.
Mitä jos en ehdi takaisin kaupunkiin pelastamaan heitä?
Mitä minun pitäisi tehdä?
Uskon voivani vastata siihen.
En nähnyt sinua.
Se johtuu siitä, että vasta tulin. Nimeni on Evankelista.
No niin. "Mitä minun pitäisi tehdä?" sinä kysyit. Minäpä kerron.
Pakene! Älä epäröi. Älä tuhlaa aikaa. Tee mitä täytyy.
Pian näet silmilläsi sen, minkä sydämelläsi uskot.
Pääset eroon tuosta, mikä on selässäsi.
Voitko nähdä sen? - Totta kai voin.
Painava ja tympeä se on.
Se tuntuu kasvavan päivä päivältä.
Niin kuin on murheesi, niin on taakkasi.
Mutta et pääse siitä eroon itseksesi. Se on varma.
Näetkö tuon portin?
Missä?
Älä pyyhi kyyneleitäsi. Katso niiden läpi.
Niiden läpi näkee joskus selvemmin.
En näe siltikään. - Katso murheesi toiselle puolelle.
Ai. Hetkinen.
Taidan nähdä sen. Tuolla! Lähellä valoa.
Hyvä. Kuuntele. Katso valoa ja mene suoraan sitä kohti.
Älä käänny oikealle äläkä vasemmalle.
Mene suoraa tietä.
Pian tulet portille.
Siellä sinua neuvotaan eteenpäin.
Mene! Nopeasti! Älä tuhlaa enempää aikaa. Juokse!
Miksi? - Koska hyvät aikeet eivät aina tiedä, mikä on parasta!
Mitä?
Juokse!
Kristitty!
Hyvät hyssykät!
Jäärä! Mitä sinä täällä teet?
Yritän estää, ettet tee itsestäsi hölmömpää kuin jo olet.
Vaimosi kertoi kaiken.
En päästä sinua, ennen kuin lupaat kuunnella järkeä.
Minun täytyy... - Ei. Et mene mihinkään.
Hyvä on.
Viimein.
Kiitti vain avusta, Altis.
Sait hänet kiinni. Oletko valmis menemään kotiin?
En.
Hyvä on. Mukavaa matkaa!
Tänne! - Okei.
Ja minne sinä olet menossa? - Lupasin kuunnella, en pysähtyä.
Pahus!
Odota, Kristitty!
Miksi ihmeessä jättäisimme kaiken, mitä rakastamme? - Niin, miksi?
Se on mitätöntä verrattuna siihen, mitä Taivaan kaupungin Kuningas lupaa.
Ilon täyteys Kuninkaan läsnäolossa.
Ai!
Ei enää surua.
Kultaiset kadut.
Meidän kaupunkimme on täynnä pahuutta ja kurjuutta.
Hän on oikeassa.
Ole hiljaa. Et ole avuksi. - Hyvä on.
Kaupunki, jota etsin, on pelkkää hyvyyttä ja iloa. Se kestää ikuisesti.
Haluan löytää sen ja palata kertomaan, miten sinne pääsee.
Voitte lukea siitä kirjasta. Näetkö?
En, enkä suoraan sanottuna haluakaan.
Kirja, jota sinun ei olisi ikinä pitänyt ottaa, -
on saanut sinut matkalle toiveuneen.
Unesta puheen ollen alkaa olla myöhä ja minun on ikävä tyynyäni.
Tuletko mukaani vai et, sinä itsepäinen mies?
Olin kysymässä samaa sinulta.
Näemmä sinäkin olet jäärä, vaikkakin vääristä syistä.
Tule, Altis! Antaa hänen mennä. Ainakin yritimme.
Etkö sinä kuullut minua?
Etkö sinä kuullut häntä? Kultakadut, ei enää surua.
Mitä? Älä ole hölmö.
Okei. - No?
Loputtomasti työtä. Kaikki hajoaa.
Kultakadut. Ei enää surua.
Hmm... Heippa!
En näe mielensä muuttamisessa mitään pahaa. - Et selvästikään.
Oletko varma, ettet sinä muuta mieltäsi?
Näytänkö siltä, että muutan?
Te hölmöt kävelette kohti kuolemanne.
Vaimo-parkasi ja Valvojat saavat täyden raporttini.
Eli kultakadut, ei enää surua. Kerro lisää. Mitä muuta?
Päättymätön elämä, mielenrauha, -
ikuinen ilo Kuninkaan läsnäolossa, hohtavat vaatteet.
Mikä autuus!
Mitä me vielä odotamme?
Mennään sinne niin äkkiä kuin...
Mitä tämä on?
Mutaa!
Mutaa.
Altis, oletko...
Tartu kät...
Ei olisi pitänyt kuunnella sinua.
Täällä!
Kultakadut.
Hohtavat vaatteet.
Hohtavat vaatteet!
Jos meillä on näin vaikeaa jo alkajaisiksi, -
miten matka voisi olla yhtään helpompi lopussa?
Se siitä kirjastasi.
Minulla ei ole ongelmaa muuttaa mieltäni. Ei tosiaankaan.
Älä!
Apua!
Sinä huusit.
Huusin apua. En muuta osannut.
Ja minä tulin, sillä Apu on nimeni.
Voi, kiitos.
Onko nyt parempi?
Miksi et käyttänyt askelmia? - Mitä askelmia?
Ovatko ne taas peittyneet?
Kuningas laittoi kivet avuksi kaltaisillesi ihmisille.
Mutta heti kun suo saadaan kuivattua, se täyttyy taas -
kulkijoiden peloilla, epäilyksillä ja masennuksella.
Tämä siis on... - Niin. Se näyttää mudalta.
Se tarttuu kuin muta ja...
Upottaa kuin muta.
Mutta se ei ole sitä. Se on sekoitus pelkoja.
Epäilyksen suo.
Täällä sellaiset kuin ystäväsi luovuttavat heti alkuunsa.
Mutta hän oli oikeassa.
Miten niin? - Palatessaan.
Tämä matka ei sovellu epäröiville.
Ei heikkotahtoisille. Ei sitten lainkaan.
Tämä suo ei ole mitään verrattuna edessä odottaviin ongelmiin.
Voinko kysyä jotain?
Tunnetko Taivaan Kuninkaan?
Hän minut lähetti.
Oletko nähnyt Taivaan kaupungin? - Olen toki.
Väisty. Tiedän, että matka on vaikea. Luin siitä kirjasta.
Voin vain toivoa Kuninkaan apua, kun jatkan matkaani, -
jonka olen päättänyt kulkea loppuun.
Minua ei tarvitse vakuuttaa.
Tiedän, että olet kääntänyt katseesi valoa kohti etkä katsele taaksepäin.
Jatka matkaa.
Älä unohda, -
että apu on aina lähellä muodossa tai toisessa.
Kiitos vielä.
Mutaa. Sinulla oli vielä hieman mutaa...
Näkemiin! Muista!
Apu on aina lähellä muodossa tai toisessa.
Voi, voi.
Toinenkin on kadonnut.
Ai. Olet jo kuullut siitä.
Niin olen.
Ja niin on mestarikin.
Karkuri on mennyt suon yli ulkokehälle.
Eli emme voi tehdä mitään.
Voimme kyllä. Ulkokehällä emme voi pysäyttää häntä, -
mutta hänet voi saada luovuttamaan pelolla, epäilyllä tai ylpeydellä.
Houkutuksia on monia.
Mitä minä en tekisi päästäkseni eroon tästä taakasta!
Antaisin mitä vain voidakseni...
Mikä hätänä, poikaseni?
Ja mikä on tuo kammottava asia selässäsi?
Olen itse asiassa matkalla...
Missä ovat käytöstapani? Nimeni on Maailman Viisas.
Ensin Maailman, sitten Viisas. Älä koskaan sekoita.
Mitä olit sanomassa?
Että olen matkalla Taivaan kaupunkiin portin kautta.
Toivon voivani jättää sinne tämän taakan, joka kasvaa joka hetki.
Se olisikin viisasta. Mutta... - Mutta mitä?
Kuka kertoi, että pääset tuosta eroon siellä?
Hyvä mies, joka auttoi minua hädän hetkellä.
Evan... - Kelista. Tietysti. Voi, voi.
Mitä nyt? - Ja tulit jo näin kauas. Voi sentään.
Mitä? - Tämä Evankelista.
Mitä hänestä? - Hän on hieman...
Eli hän... - Hänellä viiraa päässä.
Pää pilvissä. - Voi ei!
Mitä ihmettä evankelista ajatteli lähettäessään sinut tuota tietä?
Se on täynnä vaaroja, -
joita olet naarmuista ja mudasta päätellen jo kokenut.
Älä mene tuota tietä. Se on järjetöntä.
Mene tätä tietä. - Mutta...
Ei muttia. Älä väittele kanssani. Kuuntele.
Lähdepä nyt tuohon suuntaan.
Hyvä poika. Jatka vain.
Älä pysähdy, vaikka alkaisi näyttää miltä tahansa.
Jatka vain eteenpäin, kunnes pääset -
kylään, jonka nimi on Moraali.
Sieltä löydät vuoren.
Tiedät olevasi vuorella, kun näet kivipaadet.
Siellä, ei sillä typerällä portilla, sinua neuvotaan, -
miten pääset eroon inhottavasta taakasta.
Kuka siellä kulkee?
Minä kysyin, kuka siellä kulkee!
N-n-nimeni on Kristitty.
Hyvä mies, olisitko kiltti ja näyttäisit minulle tien Lainmukaisen luo?
Eräänlainen mies minä olen, mutta en kiltti.
Kuulin, että voisit auttaa minua pääsemään eroon...
Lopeta änkytys ja mene asiaan! Minulla ei ole koko päivää aikaa.
...että voisit auttaa minua pääsemään eroon tästä taakasta.
Toden totta minä voin.
Ai. Auttaisitko sitten? Minä pyydän.
En oikein pysty tulemaan sinne alas. Minähän olen vuori!
Sinun pitää tulla tänne.
Mutta miten? - Noudata ohjeita.
Mitä niistä? - Kaikkia tietenkin!
"Mitä niistä..." - Niitä on liikaa!
Liikaako?
Voiko niitä ikinä olla riittävästi?
Tule! Etkö halua eroon taakasta?
Tule luokseni! - Mutta...
Tee niin kuin käsken! Tule!
Olet vieläkin liian kaukana. Hädin tuskin näen sinut.
Kiipeä, kiipeä! En voi tehdä työtä puolestasi.
Sinulta jäi yksi käsky huomaamatta.
En pysty.
Odotat minulta apua, vaikket voi auttaa edes itse itseäsi. Ylös!
Mitä minä nyt teen?
Miten olet näin nopeasti kääntynyt pois?
En tiedä.
ÄLÄ VALEHTELE
Kaivetaanpa sinut sieltä ylös.
Et saa käskyistä sitä, mitä etsit.
Ne vain muistuttavat, ettei kaikkia voi pitää.
Lainmukainen ei pysty poistamaan taakkaasi.
Mitä sanoit? - Sanoin, että...
Minä näytän, mihin pystyn.
Näet pian voimani, sinä kurja ihminen.
Juokse!
Hautaan sinut voimani alle.
Vapautan maailman taakastasi ja sinusta.
Tässähän me olemme.
Kun Lainmukainen kaatuu, sinkoudumme takaisin tielle.
Tielle, jolta sinä poikkesit.
Se ei oikeastaan ollut minun syyni.
Vai niin.
Mies, jonka tapasin, Maailman Viisas...
Se kelmi!
Hän sanoi, että voin vapautua taakastani helpomminkin.
Niin minut... - Johdatettiin pois tältä tieltä.
Luulin... - Että Kuningas johtaa väärää tietä.
Ei. Minä...
Aiheutit tämän kurjuuden itsellesi, kun hylkäsit Kuninkaan ohjeet.
Olet oikeassa.
Se oli minun syyni.
Minun ei olisi pitänyt kuunnella Maailman Viisasta.
Tämä on omaa syytäni. Olen pahoillani.
Olen... - Saanut anteeksi.
Mitä? Olen...
Saanut anteeksi.
Jos kyyneleet voivat olla katumuksen merkki, sinun ovat.
Kuningas on sanonut, että kaikki harha-askeleet annetaan anteeksi.
Nouse.
Jatka matkaa. Sinulla ei ole aikaa hukattavana.
Pidä mielessäsi, että eksyttäjä sai sinut tekemään kaksi asiaa.
Ensinnäkin hän ohjasi sinut helposti pois tieltä.
Toiseksi hän teki matkasta sen vaikeuden tähden vastenmielisen.
Lähdepä nyt porttia kohti.
Pidä mielessäsi, ettet enää poikkea tieltä.
Sinä epäonnistuit surkeasti!
M-m-mutta sain hänet poikkeamaan tieltä.
Ja sitten jätit hänet.
Maailman Viisaan ja Lainmukaisen käsiin.
Uskoin heidän pitävän hänet eksyksissä. Hän oli meidän!
Mutta nyt hän ei ole!
Mitä pyydät?
Hae muut.
Lähetä legioona!
Tee, mitä täytyy!
Selvä, mestari.
Älkää päästäkö häntä portille!
Pysäyttäkää hänet!
Rauhoitu.
Portti! Viimein!
Apu tulee aina muodossa tai toisessa. Apua!
KOLKUTTAKAA, NIIN TEILLE AVATAAN
"Kolkuttakaa..."
Avatkaa portti!
Nimeni on Kristitty.
Päästä minut sisään! - Oikeat sanat.
Minä selviydyin.
Minä selviydyin! Hetken jo luulin, etten selviytyisi, -
mutta niin vain selviydyin!
Me emme torju ketään.
Mitä sinä teet? - Sanottiin, että taakka putoaa täällä.
Sanat taisivat kuulua: "Täällä sinua neuvotaan eteenpäin." - Hyvä on.
Neuvoisin: -
Juokse!
Mitä?
Näköjään mitä pikimmin, sen paremmin.
Enkö olekaan vielä perillä?
Et toki. Matkasi on vasta alussa.
Sinuna minä...
...pitäisin kiirettä!
Mene!
Mihin suuntaan? - Suoraa tietä. Aina suoraa.
Se johtaa Selittäjän luo.
Mene!
Antaa tulla, siivekkäät rotat!
Limanuljaskat, siitä saatte!
Nyt olisi apu tarpeen.
Mitä tämä on?
Tahdotko, että seuraan sinua?
Kuka sinä olet?
Rakas poikanen, -
mutta minähän olen Selittäjä.
Olen jo odottanut sinua.
Minä odotin, että täällä olisi talo.
Asiat eivät aina ole sitä, miltä ne näyttävät.
Kompuroinnit voivat johtaa mitä mielenkiintoisimpiin paikkoihin.
Portinvartija oli oikeassa. Täällä sinua autetaan.
Onko jokin vialla?
Valo. Se näyttää seuraavan sinua.
Niin sen pitääkin. Minähän olen Selittäjä.
Minä tuon valoa varjoihin. - Minä näen.
Oletko varma? - Mistä?
Näetkö ja ymmärrätkö?
En enää ole varma.
Matkalla tänne kuljit pimeydessä.
Annan sinulle valoa loppumatkaasi varten.
Keitä nämä ovat?
Me olemme Kuninkaan seuraajia.
Kuningas johtaa meitä Kirjansa valon tietä.
Heillä on aina Kuninkaan lupaukset.
He katselevat iankaikkisia asioita.
Paina tämä mieleesi, sillä tapaat ihmisiä, -
jotka teeskentelevät johtavansa sinua oikealle tielle -
mutta johtavatkin sinua...
kurjuuteen.
Kuka tämä sitten on?
Himo. Hän saa kiukkukohtauksen, kun hän haluaa jotain.
Nyt! Nyt! Nyt!
Mahdat olla mukava aikuisena.
Ja tässä on Maltti.
Maltti on valmis odottamaan.
Opit katsomaan etkä vain näkemään.
Oikein hyvä.
Ja selitys tässä on se, että...
Täytyy tyytyä odottamaan kärsivällisesti -
Kuninkaan lupaamia asioita eikä antaa houkutusten eksyttää.
Näkemäsi asiat auttavat sinua matkallasi.
Ja lopuksi.
Jos ihmettelet, miksi mies jää häkkiin, -
kysy häneltä.
Miksi olet noin epätoivoinen?
Ei toivoa.
Mitä sanoit?
En kuule.
Ei toivoa! Ei toivoa!
Ei toivoa!
Se viimeinen oli erittäin vastenmielinen.
Niin epätoivo yleensä on.
Mitä se tarkoitti?
Sen sinä saat selittää aikanaan.
Minun lahjani avuksi matkallasi -
voidaan tiivistää näihin sanoihin.
Katso, älä pelkästään näe.
Kuuntele ja...
Äläkä pelkästään kuule.
Sinä olet valmis jatkamaan matkaa.
Mieti tänään oppimiasi asioita ja anna niiden kannustaa eteenpäin -
ja johtaa sinut paikkaan, johon sydämesi kaipaa.
Silmäni aukaise, Jumalani
Kaikki muu turhaa on rinnallasi
Aamulla noustessa vierelle jää
Liekkisi loistaa, kun yö hämärtää
Maltin mäki.
Himon sola.
Kumpikohan se on?
Katso, älä pelkästään... - Näe.
Tässä ei ole järkeä.
Kuninkaan tie on aina kannattanut, näyttipä se miten vaikealta tahansa.
Viisauden lähde, vie viisauteen
Tietäni ohjaa, kun matkaani teen
Luottaa voin Isäni rakkauteen
Kätkeydyn suojaasi turvalliseen
Jos minun on mentävä eteenpäin, Kuningas antaa minulle voimaa.
Ja jos Hän tahtoo keventää taakkaani...
Mitä?
Voi, mikä riemu!
Mitä minä olenkaan lähestymässä, kun taakkaani viimein irrotetaan?
Olin oikeassa seuratessani Kuninkaan tietä.
Sillä jokaisella askeleella -
Hän päästää minua vapaaksi!
Oi kirkkain aurinko, ihmeellinen!
Valaista täällä jo voit sydämen
Silmäni aukaise, osoita tie
Luoksesi taivaaseen perille vie
Olen vapaa! Olen vapaa!
Ymmärrätkö, mitä äsken tapahtui?
Keitä te olette? - Kuninkaan sanansaattajia.
Ymmärrätkö, mitä äsken tapahtui?
Sydämeni puhdistettiin.
Kuninkaani teki puolestani sen, mihin itse tai kukaan muu ei pystynyt.
Hän vapautti minut taakastani ja antoi minulle uuden elämän.
Toden totta.
Uudet vaatteet uutta elämää varten.
Kuningas on ottanut sinut omakseen.
Vaellat prinssinä Hänen edessään.
Sydämeni pakahtuu kiitollisuudesta, -
sillä likaiset rääsyt ja raskas taakka on otettu minulta pois.
Ja sain niiden tilalle siunauksen, -
suuren siunauksen, verrattoman.
Jatka nyt matkaa, kunnes tulet Ihanuus-nimiseen palatsiin.
Siellä voit virkistäytyä ja valmistautua tulevaan.
Ei ollut mitään tehtävissä. Me yritimme.
Ette tarpeeksi hyvin.
Me petimme sinut.
Ehkä toiset unohtavat hänet.
Ehkä meidän kannattaisi antaa hänen olla.
Antaa hänen olla!
Se hölmö on suurempi uhka nyt kuin aiemmin.
Uhka. Miten?
Toiset eivät unohda häntä. He yrittävät samaa.
Ei. Hänet on pysäytettävä!
Mutta hänellä on sinetti.
Pidätkö sinä minua niin avuttomana?
Etkö ole nähnyt, miten monta olen saanut kääntymään näinkin pitkältä?
Kun olen valmis, tämä Kristitty -
makaa omassa verilammikossaan.
Lopulta.
Mikä se oli?
Mitä tuo on?
Metsäneläimiä vain.
Mitä minun pitäisi tehdä?
Minun pitää mennä eteenpäin!
Apua!
Tule! Tule, hyvä Kristitty!
Tule!
Olet osoittanut suurta rohkeutta.
Läpäisit uskon koetuksen, juuri ja juuri.
Nimeni on Valpas. Tämä on minun kotini ja sinun.
Sydämeni hakkaa vieläkin. Pelkään menettäneeni ilon, jonka juuri löysin.
Täytyisi olla kuollut, ellei tuntisi yhtään pelkoa. Älä anna sen häiritä.
Olet nyt täällä minun ja tyttärieni kanssa.
Tässä ovat Ymmärrys, Viisaus, Hurskaus ja Laupeus.
Tervetuloa perheeseemme, hyvä Kristitty! - Kiitos.
Kiitos vieraanvaraisuudestanne!
En ole ikinä nähnyt mitään tällaista.
Talon rakensi Taivaan kaupungin Kuningas -
kaltaistesi vaeltajien virkistyspaikaksi.
Tämä on nyt sinunkin talosi.
Toiset ovat vaeltaneet matkan sinua ennen.
Heidän esimerkkinsä sinua rohkaiskoon.
Olet nyt samaa kunniakasta joukkoa. Et enää vaella yksin.
Tee hyvin ja tule pöytään.
Ja niin minä lähdin matkalle.
Joka askel on opettanut jotain uutta, -
ja joka koettelemus on vahvistanut minua.
Olen oppinut, ettei Kuningas heitä mitään hukkaan.
Ja tässä minä olen, yhtenä kappaleena.
Onko sinulla perhettä?
Sisko!
Kysyn vain, koska näen heidät sydämessäsi.
Se on ainoa asia, mitä minä kadun.
Kunpa olisin osannut puhua heille paremmin.
Sinun ei tarvitse kätkeä kyyneleitäsi täällä.
Olet perheesi keskuudessa.
Rakastan vaimoani. Lapseni ovat minulle hyvin rakkaita.
Tekee hyvää puhua heistä.
Kannanhan minä heitä sydämessäni. Pidän kiinni Kuninkaan lupauksesta, -
että hekin ymmärtävät ja tulevat perässä -
tai että saan rauhan, jos he valitsevat toisin.
Voit olla varma, että murheesi on Kuninkaan tiedossa.
Yksikään heidän vuokseen vuodatettu kyynel ei mene hukkaan.
Ole rauhallisella mielellä. Laske taakkasi Kuninkaan eteen, -
sillä ei sinulta hiuskarvakaan putoa Hänen tietämättään.
Sinulle on tänä yönä varattuna erityinen paikka, -
jossa voit antaa pääsi, sydämesi ja mielesi levätä.
Minusta se sopii hänelle. - Totta kai. Sopii tarkoitukseen.
Se ei ole yhtä mukava kuin toiset vaatteeni.
Mutta se sopii seuraavaan taipaleeseen paremmin.
Lähdetään saattamaan häntä.
Älkää turhaan vaivautuko.
Voi ei!
Olen kunnossa.
Taitaa olla yhtä vaarallista laskeutua alas kuin kiivetä ylös.
Niin, ihmisen on kovin vaikeaa laskeutua Nöyryytyksen laaksoon.
Ja siellä pitää vaeltaa yksin.
Ai minne?
Kuulosti ihan kuin olisitte puhuneet jostain laaksosta.
Mikä tämä paikka on?
Missä minä olen?
Katsotaanpa.
Miekka, kilpi ja haarniska.
Hehän valmistelivat minua taisteluun!
Rohkeutta. Rohkeutta.
No mutta Kristitty, mitä sinä täällä teet?
Tässä kauheassa paikassa kaukana mukavasta kodistasi -
ja rakastavasta perheestäsi?
Kuka sinä olet? - Etkö tunne minua?
No mutta minä olen ruhtinaasi. - Ai ruhtinaani?
Oikeinko miekka? Kuten näet, olen aseeton.
Eiköhän mennä takaisin. - Ai takaisin?
Et tiedäkään, kuinka Kristiina ja pojat kaipaavat sinua.
Isä, tule kotiin!
Kunpa tulisit takaisin.
Sinulla on heitä ikävä, eikö olekin? - On.
Isä, missä olet? - Miksi, Kristitty?
Mutta olen tällä matkalla Kuninkaan tähden enkä aio kääntyä.
Onpa jaloa.
Usko pois. Kukaan ei ihaile sinua enemmän kuin minä.
Mutta mietipä. Vaikka pääsisit perille, -
miten rakkaidesi käy?
Ehkä pelastat itsesi, mutta...
entä he?
Luulen, että sinun on parasta palata kanssani.
Nyt.
Laske miekkasi.
He katselevat iankaikkisia asioita.
Paina tämä mieleesi, sillä tapaat ihmisiä, -
jotka teeskentelevät johtavansa sinua oikealle tielle mutta johtavatkin...
...kurjuuteen.
Mitä? - Kuningas ei ole ikinä pettänyt minua.
Ja minä en petä Häntä, sinä eksyttäjä!
Valehtelija! Kaiken hyvän anastaja. - Vaiti!
Alaisuudessasi oli vain kurjuutta. - Vaiti!
Olen uskollinen Taivaan Kuninkaalle.
Oletko? - Kuulit kyllä.
Montako kertaa olet jo pettänyt Hänet? Olet Kuninkaallesi häpeäksi.
Sitä suloisemmat ovat Hänen armonsa ja anteeksiantonsa.
Olet eksyttäjä. Sidot alaisesi näkymättömillä kahleilla.
Kuningas on katkaissut kahleeni, ja minä olen vapaa! Seuraan Häntä.
Valmistaudu sitten luopumaan matkastasi, sillä vannon, -
ettet mene tämän pidemmälle!
Olet varma saalis!
Älä ilku, viholliseni, minulle.
Vaikka olen kaatunut, -
minä nousen vielä.
Tapaat minut vielä.
Kun aallot peittävät sinut, -
kun kuolema kietoo kurjan sielusi kylmään syleilyynsä, -
silloin olen minä läsnä.
Mene pois!
Uskollinen!
Ja kuka sinä olet?
Löysit siis kirjan.
Siitä luin tulevasta sodasta ja kaupunkimme alkuperästä.
Se kaupunki on kirottu. Vastakohta Taivaan kaupungille, joka pysyy...
Ikuisesti. - Evankelista!
Kiva nähdä. - Tämä mies ohjasi minut tielle.
Aarre hän on minullekin. Minäkin olen hänelle kiitollisuudenvelassa.
Mikä tuo sinut tänne?
Ilo seurastanne.
Maistuisiko ruoka?
Kaksinkertainen siunaus!
Tämä ei olisi voinut tulla parempaan aikaan.
Tulkaa ja levätkää hetken.
Minä iloitsen, en monista haasteistanne, -
vaan siitä, että piditte uskonne ja jatkoitte tiellä.
Katoamaton voitonseppele on edessänne, Kristitty ja Uskollinen.
Mutta vielä ette ole pahan tavoittamattomissa.
Ja...
Ja mitä?
Mitä muuta kerrottavaa sinulla on?
Te...
Et tullut tänne vain siemailemaan teetä. On muutakin.
Edessänne on vielä koettelemuksia.
Olemme jo osoittaneet, että kestämme ne.
Ja kolhumme todistavat sen.
Ei. Tarkoitan vakavampia ja vaikeampia koettelemuksia.
Koettelemuksia, joilta ette ehkä välty.
Mitä se tarkoittaa? - Tulette pian erääseen kaupunkiin.
Siellä teidät pidätetään.
Ai pidätetään?
Ja toinen tai kumpikin teistä saa sinetöidä todistuksensa verellään.
Kaupunki on ainutlaatuinen.
Tervetuloa Turhuuden markkinoille!
Kaupungin rakensi paha Apollyon -
Taivaan kaupunkiin johtavan reitin varrelle.
Siellä pidetään markkinoita, jotka jatkuvat kautta vuoden.
Siellä näette kaikenlaista, mikä viettelee ihmissydäntä.
Katso, Onnetar! En ole nähnyt heitä ennen.
Kaupungin läpi teidän on kuljettava.
Muukalaiset, kelpaisiko huikka?
Älkää luottako itseenne liikaa. Ottakaa vaari varoituksesta.
Päättäkää jo etukäteen sydämessänne, mitä teette.
Moni on langennut, kun yksi silmä on katsellut ikuisuutta -
ja toinen nykyisyyttä.
Purppuraa, punaista, kaikkia värejä!
Oletko jo nähnyt liivit?
Tule pelaamaan!
Ei!
"Ei..."
Täällä ei myydä sitä, mitä me tavoittelemme.
Mahdotonta!
Kuulitteko?
Mitä täällä tapahtuu? Miksi tämä häiriö?
Nämä oudot muukalaiset väittävät, -
ettei täältä löydy sitä, mitä he tarvitsevat.
Niinpä he ovat aiheuttaneet häiriötä markkinoilla.
Tuomarin luo, siis!
Mitä? Emme ole tehneet mitään.
Anteeksi. Väistykää! Tehkää tietä!
Vangitkaa nuo lurjukset!
Mitä tämä oikein on? Miksi markkinat on keskeytetty?
Nämä oudot muukalaiset.
Mitä he ovat tehneet? - Emme mitään.
Eivät mitään. Juuri niin!
He eivät osallistu mihinkään eivätkä osta mitään. He eivät tee mitään!
Sitten olette häirinneet markkinoita. On vain yksi vaihtoehto.
Kutsukaa valamiehistö! - Valamiehistö!
Kaikki läsnä.
Ovatko todistajat paikalla?
Kateus ja Mielistelijä.
Tunnetteko te nämä vangit?
Olemme tunteneet ainakin 15 minuuttia.
Mitä teillä on heitä vastaan?
Sanovat haluavansa jotain, mitä meillä ei ole.
Ja mitähän se voisi olla?
Rauhaa, iloa, rakkautta, -
epäitsekkyyttä, kärsivällisyyttä, tyytyväisyyttä.
Ja katoamaton voitonseppele muun muassa.
Saako niitä täältä? - En ole nähnyt.
Hiljaisuutta! Hiljaisuutta!
Tänne!
Myydäänkö niitä meillä?
Ei tietenkään! Nämähän ovat Turhuuden markkinat.
En edes tiedä, mistä niitä saa.
Olen saanut tietooni, että mainitsemiasi asioita ei voi myydä.
Muutenhan niitä olisi markkinoillamme yllin kyllin.
Totta puhut.
Niitä saa vain Kuninkaalta, joka jakaa niitä kaikille halukkaille.
Vaikkakaan niitä ei voi ostaa rahalla -
vaan antautumalla sydämestään Hänen tiensä seuraamiselle.
Voitteko todistaa, että niitä on edes olemassa?
Kuninkaan armosta.
No, näytäpä.
Ne eivät ole asioita, joita voi pitää kädessä.
Niitä säilytetään sydämessä. Erityisen arvokkaita ne ovat koettelemuksissa.
Silloin ne tulevat parhaiten esiin.
Voinko sitten ehdottaa sitä, -
jotta näkisimme, mitä meiltä puuttuu?
Ehdottaa mitä? - No, koettelemuksia!
Koettelemuksia! - Koettelemuksia!
Julmuri, tänne!
Mitä sinulla on mielessä? Markkinat on keskeytetty.
Eikö se jo riitä? Olen valmis antamaan tuomioni.
Markkinaväki ei.
Mitä tarkoitat? - Etkö nähnyt, miten he reagoivat miesten puheisiin?
Annetaan heille ankara julkinen rangaistus, -
jotta väkemme näkee, ettei näillä hölmöillä ole -
mainostamaansa rauhaa, rakkautta ja epäitsekkyyttä -
ja että markkinaväeltä ei puutu mitään.
No nyt minä ymmärrän.
Lykkään tuomion antamista, kunnes asiasta on näyttöä.
Koettelemukset alkakoot ja markkinat jatkukoot!
Mitä te teette? Päästä minut!
Jatketaan hauskanpitoa.
Sitten aloitetaan!
Lyön vetoa 20 pelimerkkiä!
Teilläkö on jotain parempaa kuin meillä?
Tähtää päähän!
Tämä on parempaa kuin markkinat! - Tuokaa lisää kiviä!
Katsokaa heitä nyt!
Mitä? - He kärsivät kaikki iskut, kivet ja herjaukset.
Eivätkö he kostaneet kertaakaan?
He yrittivät jopa hymyillä hyökkääjille.
Ei! Miten halpamaista! Miten luonnotonta!
Silkkaa pahuutta!
Hankkiudutaan heistä nopeasti eroon. - Päätös on yksimielinen.
Tuokaa vangit!
Näyttö ei tyydyttänyt meitä.
Käyttäytymisemme noudatti... - Hiljaisuus!
Tuomitsen teidät kuolemaan!
Mitä? - Aloitetaan hänestä.
Et voi! - Juurihan tein niin.
Markkinat jatkukoot!
Uskollinen!
Ei hätää, rakas veljeni. Tähän Evankelista meitä valmisteli.
Tänään minä sinetöin todistukseni verelläni.
Uskollinen! Ei!
Älä itke sitä, että minä menen edeltä.
Pysy uskollisena, niin me vielä näemme.
Ei! Uskollinen!
Älä huoli. Sinun vuorosi tulee huomenna.
Viekää hänet vankilaan! - Uskollinen!
Uskollinen!
Uskollinen! Rakas veljeni, Uskollinen!
Anna minulle voimaa ja auta minua!
Auta minua. Minä pyydän.
Pyydän.
Markkinat jatkuvat, mutta me vain vartioimme tätä henkipattoa.
Veit sanat suustani. Minulla on ajatus.
Mene sinä huvittelemaan. Minä jään vahtimaan.
Turha molempien jäädä paitsi. Tule sitten takaisin, niin vaihdetaan.
En ole varma.
Kukaan ei saa tietää.
Sinä et sano mitään. - Älä sano enempää.
Jihuu! Nähdään myöhemmin.
Ei! Älä!
Olet se vartija. En mene sinne takaisin.
En minäkään! En tullut ottamaan sinua kiinni.
Haluan mukaasi!
Kun kuulin, mitä matkatoverisi... - Uskollinen.
Kun kuulin, mitä Uskollinen sanoi, asia valkeni minulle.
En ole Turhuuden markkinoilla ainoa, joka kokee näin. On muitakin.
Polku ehkä kulkee kaupungin läpi, -
jotta vaeltajat voivat auttaa kaltaisiasi.
Olen jättänyt kaiken. En voi palata takaisin.
Seuraa siis minua.
Mutta nyt vasta tajusin, etten tiedä nimeäsi.
Toivo.
Lepää siis tänä yönä, urhea Toivo.
Huomenna jatkamme matkaa.
Rakas veljeni, Uskollinen.
Et kuollut turhaan.
Tässä on aika kivikkoista.
Katso! Mikä estää meitä kävelemästä toisella puolella?
Mutta mitä jos se eksyttää meidät tieltä?
Ei toki! Se kulkee tien suuntaan niin kauas kuin näkyy.
Olen varma, että jos oikaisemme tästä, voimme kavuta takaisin polulle.
Seuraa minua.
Polkua ei enää edes näy.
Meidän on palattava takaisin. En olisi uskonut...
Voi ei!
En tiedä, Toivo. Palataan samoja jälkiä takaisin.
Emme näe, mihin suuntaan mennä.
Katso!
Mennään tuonne suojaan.
Odotetaan täällä. Se menee pian ohi.
Mitäs meillä täällä on?
EPÄTOIVO
Kauanko olemme jo olleet täällä? - Kuusi päivää.
Ei vettä, ei ruokaa.
Kaikki on minun syytäni. - Tästä on keskusteltu monta kertaa.
Mutta se oli minun ideani.
Ja minä suostuin siihen! Sinun pitää unohtaa se.
Vain yksi viilto, niin olet vapaa.
Olet tuhon oma.
Olemme tuhon omia. - Mitä?
Oletko nähnyt luut tuolla alhaalla? - En oikeasti halua nähdä.
Me kuolemme.
Toivotaan, ettei hän tule taas alas. - Voi ei.
En taida kestää enää kovin kauan.
Mitä? Oletteko vielä elossa?
Annoin teille kaiken tarvittavan.
Veitset, nuijat, köydet.
Mitä vielä voisin tehdä?
Miksi ette päättäneet päiviänne?
Nyt saitte minut tosi vihai...
Mitä tapahtui?
Pyörtyikö hän?
Ei kai taas! - Voi ei.
Äiti varoitti minua sinusta. Olisi pitänyt kuunnella häntä.
Olisin voinut valita kenet tahansa jättiläisen, nätti kun olin. Mutta ei!
Minun piti saada komein.
Katso nyt sinua.
Pyörryt kuin vanha nainen aina kun pikkuisenkin kiihdyt.
Teidät pitäisi...
Huh.
Miksei eukko tappanut meitä?
Koska hän ei pysty.
Etkö nähnyt hänen käsiään? Hän voisi rusentaa meidät pikkusormella.
No siis, he voivat, -
mutta he eivät voi. Miksen nähnyt sitä aiemmin?
En tiedä yhtään, mitä tarkoitat.
Katso katon rajaan. Mitä näet?
Pääkalloja. Iso pääkallo, isompi pääkallo. - Ei. Keskellä.
Vaakuna. Siinä on tämän valtakunnan ja linnan nimi.
Epätoivo.
Epätoivon linna.
Siksi he haluavat, että me tapamme itsemme.
Siksi emme pääse pois.
Hetkinen. En taida ymmärtää.
Mitä jättiläinen sanoi? "Annoin teille kaiken tarvittavan."
He eivät saa tappaa.
He saavat vain tehdä tilanteesta niin katkeran, että ihminen tekee sen itse.
Sinä olet aina löytänyt ulospääsyn. Sellainen on pakko olla nytkin.
Ei toivoa!
Ei toivoa! Ei toivoa!
Se olin minä!
Häkissä olin minä.
Nyt minä en taida ymmärtää.
Mikä on epätoivon vastakohta?
En minä tiedä... Toivo.
Mitä tuo on?
Ulospääsy.
Hys. Hiljaa. - Vielä vähän.
Onnistuimme!
Toivo.
Toivo!
Mitä tuo oli?
Senkin vetelehtijä!
Rauhoitu.
Varo, ettei hän kiihdy.
Nallekarhunen!
Pörröläinen!
Vangit pakenevat.
Äkkiä!
Ota heidät kiinni, kirsikkahuuli!
Tai väännän niskasi.
Takaisin!
Hyvä, rakas!
Hyvin sujuu! Todella hyvin!
Senkin hölmö vetelys!
Voi sentään.
Nopeasti!
Ota ne kiinni, pahvipää!
Tätä kautta!
Olisi pitänyt kuunnella äitiä.
Olisin voinut valita kenet tahansa jättiläisen, mutta ei!
Minun piti saada komein.
Tyhmä, haiseva vätys!
Nyt minun pitää tulla yöpaitaisillani ulos hakemaan sinut, vetelehtijä!
Kuvittele, millaiseen pulaan jättiläinen joutuu vaimonsa kynsissä.
Hän joutuu epätoivoon. Se on varma.
Mitä tapahtui? - Ei aavistustakaan.
Polku näyttää kadonneen.
Silti teitä ohjataan yhä.
Tervetuloa Kuninkaan Kauniille vuorille!
Tämä on esimakua tulevasta.
Kiitos, ystävällinen paimen.
Nimeni on... - Kristitty. Ja sinä olet Toivo.
Teidät tunnetaan. Teitä rakastetaan.
Tunnemmeko sinut?
Osaksi.
Nyt voitte jo nähdä kaupungin, johon olette uutterasti pyrkineet -
ja jonka vuoksi olette myös kärsineet.
Se on hyvä uutinen.
Onko loppumatka hyvin vaarallinen?
Riittäköön toistaiseksi se tieto, -
että te ette vaella yksin, sillä Kuningas ohjaa teitä, -
niin kuin paimen ohjaa lampaitaan.
Hän kulkee aina edellä, vaikka lampaat eivät näkisi häntä.
Annan teille kartan loppumatkaanne varten.
Varokaa Liehakoitsijaa.
Älkää nukkuko Lumotulla maalla.
Pitäkää kaupungin valo aina edessänne.
Teemme kuten sanot, ystävällinen paimen. Onko tämä se tie, joka vie...
Minne hän meni?
Hän puhui kartasta. Antoiko hän sen sinulle?
Aioin kysyä sinulta samaa.
Voi, siitä olisi nyt hyötyä. En tiedä, mihin suuntaan mennä.
Kappas vain.
Näin pitkällä ei näe vaeltajia joka päivä.
Olen tavattoman iloinen saadessani tavata teidät!
Olen Kristitty. Tässä on hyvä ystäväni Toivo.
Onpa hienot nimet! Ne varmasti heijastavat hyviä ominaisuuksianne.
Oletteko matkalla Taivaan kaupunkiin? - Olemme.
Kävellään sitten yhdessä.
Mutta kaupungin valot näyttävät loistavan tuolla.
Niin näyttävät, mutta tulkaa. Tiedän tarkalleen, mitä olen tekemässä.
Olen hyvä ihmistuntija.
Hyväksyn seuraani vain ne, jotka ovat yhtä omistautuneita kuin minä.
Olemme yrittäneet olla uskollisia.
Meillä on ollut omat kompurointimme.
Kristityn hyveellisyys ja rohkeus ylittävät omani.
Hän lähti matkalle minua paljon aiemmin.
Ihailen häntä täysin.
Kuultuani tuon niin minäkin.
Älkää nyt! En ole mikään hyveellisyyden esikuva.
Olet liian vaatimaton.
Kerro seikkailuistasi edes jotain. Olisin ikuisesti kiitollinen.
En tiedä. Niitä on niin paljon.
Oi, miten nöyrä sinä olet.
Hän selviytyi Epäilyksen suosta. - Se on kurja paikka.
Ja Nöyryytyksen laaksosta. - Siellä moni on seonnut.
Pakenimme Epätoivon linnasta. - Sieltä on paennut harva.
Näin siellä paljon luita.
Voisin langeta jalkoihinne! - Ja taistelin Apollyonia vastaan.
Sinä olet suurin.
Suurin tomppeli!
Sinä!
Yllätys. Luuletko, että luovutamme niin helposti?
Päästä meidät pois täältä! - Näettekö nämä langat?
Ne ovat rehentelynne punomia.
Ylpeytenne estää teitä pääsemästä määränpäähänne.
Päästä meidät menemään!
Harmi, ettet pääse vaimosi, -
vai pitäisikö sanoa 'leskesi', luo.
Ei!
Liehakoitsija! - Mitä?
Hän oli Liehakoitsija. Astuimme suoraan hänen ansaansa.
Opinko minä ikinä?
Ei vaivuta epätoivoon. - Mutta nyt en pysty...
Lopeta! Ei luovuta toivosta.
Mietitään, mitä Paimen sanoi.
"Varokaa Liehakoitsijaa." - Sitä ennen.
Ette vaella yksin.
Te ette ole yksin.
Se teki kipeää.
Pelastus merkitsee joskus haavoja.
Ettekö tavanneet Kauniiden vuorien Paimenta?
Tapasimme.
Eikö Hän antanut teille karttaa? - Hän vain neuvoi.
Ja varoitti meitä. - Karttaa hän ei antanut.
Kartta on Kuninkaan ohjeet.
Eivätkö ne opastaneet, minne mennä ja minne ei?
Opastivat.
Ymmärrän sen nyt.
Olkaa valppaat viimeiseen hengenvetoon asti.
Olette aivan pian perillä.
Mistä tiedämme olevamme perillä?
Kun seisotte viimeisen varjon partaalla, -
rajalla, jonka takana pahalla ei ole voimaa, -
missä vanha katoaa ikuisiksi ajoiksi ja uusi elämä alkaa, -
älkää pelätkö ylittämistä, sillä ikuinen kaupunkinne on edessä.
Vesi on matalampaa ja syvempää aina sen mukaan, -
kuinka uskotte Kuninkaaseen.
Minne olet menossa? - Etkö näe? Kaupunki!
Etsin ylityspaikkaa.
Kristitty!
En ymmärrä.
Näyttää, ettei tästä pääse mitenkään. Ei ympäri eikä yli.
Ainoastaan läpi.
Mitä tarkoitat? Ei ole mitään tietä.
Etkö ymmärrä, mikä tämä on?
Tämä on viimeinen varjo.
Raja, jonka takana pahalla ei ole voimaa.
Kuolema.
Kuolemako? - Missä vanha jää taakse -
ja uusi elämä alkaa.
Me voimme mennä eteenpäin.
Mutta emme voi ikinä palata.
Minä menen.
Ja minä... Minä en.
Sinun täytyy. Olet tullut näin pitkälle. - Tekemään tien muille.
Vaimolleni, perheelleni, pelastaakseni heidät.
Siihen et pysty.
Heille on jo valmistanut tien Hän, joka valmisti sen teille.
Osanne on ollut seurata.
Uskokaa pois. Se on aiheuttanut paljon keskustelua kaupunkilaisissa.
Muita seuraa perässä.
Seuraavatko vaimoni ja lapseni?
Siihen voivat vastata vain he.
Mutta jos he seuraavat, johtaisitko heidät vain tähän asti -
vai uuteen ja ikuiseen elämään, jossa pahalla ei ole mitään osaa?
Minä lähden.
Minun täytyy.
Toivo.
Olet koko matkan sanonut, etteivät Kuninkaan tiet petä -
vaan Hänen lupauksensa ovat todet.
Tiedän, ettei Hän petä minua nyt.
Näkemiin, rakas veli!
Toivo!
Hän on mennyt pois. - Taivaan kaupunkiin.
Kaikkeen, mikä on luvattu. Sinne, mitä uutterasti tavoittelitte.
Mitä nyt?
Minua pelottaa.
Siinä ei ole mitään vikaa. Olet uskonut Kuninkaalle elämäsi.
Ja minä, rakas ystävä, -
uskon Hänelle myös...
Tapaat minut vielä.
Kun aallot peittävät sinut, -
kun kuolema kietoo kurjan sielusi kylmään syleilyynsä, -
silloin olen minä läsnä.
Ei!
Vesi on matalampaa ja syvempää aina sen mukaan, -
kuinka uskotte Kuninkaaseen.
Apua!
Minä vuodan verta.
Sinä!
Olet Paimen.
Minä olen.
Minä olen Hyvä Paimen.
Minä näin verta. Minusta vuoti verta.
Se ei ollut sinun vertasi vaan minun.
Sinun ei tarvitse enää huolehtia haavoista, -
sillä olet saapunut paikkaan, jossa vanha on kadonnut -
ja uusi elämä alkaa.
Tervetuloa!
Tervetuloa Taivaan kaupunkiin.
Tervetuloa, veli! - Kristitty!
Rakas veljeni Kristitty!
Uskollinen! Toivo!
Ystäväni! Veljeni!
Kunpa rakkaani näkisivät tämän, -
niin että hekin tulisivat, -
että hekin tulisivat!
Pastori John Bunyan kirjoitti "Kristityn vaelluksen" 1600-luvulla -
ollessaan vankilassa uskonsa takia.
"Kristityn vaellusta" pidetään historian toiseksi vaikuttavampana kirjana -
Raamatun jälkeen. Se on käännetty yli 200 kielelle.
Kirja kannustaa ihmisiä yhä pysymään suoralla tiellä.
Tiedän, että tämä särkee sydämesi niin kuin se särkee omani.
Mutta minä lähden, koska minulla ei ole epäilystäkään, -
että kirja kertoo totuuden.
Olen ottanut sen lehdiltä lupauksen, jota kannan lähellä sydäntäni.
Silmä ei ole nähnyt eikä korva kuullut...
Eikä kukaan pysty kuvittelemaan ihmeellisiä asioita, -
jotka Kuningas on valmistanut Häntä etsiville.
Kristitty elää!
Pojat! Herätkää! Isänne elää!
Isänne elää!
JATKUU...
Perustuu John Bunyanin "Kristityn vaellukseen", suom. Oili Räsänen.
"Silmäni aukaise", suomennos: Anne-Mari Kaskinen
Suomennos: Marianne Tenetz