För många år sedan i Apollyons rike -
bortom de Fyra flodernas trädgård på Abaddons område -
låg en gammal stad.
Dess namn på urgamla tungomålet var Icek Fördannab.
Men tid och tal och en briljant hjärna vid namn Lux -
ledde till att det trevligare namnet Icke Förbannad blev vedertaget.
En del ansåg det vara önsketänkande.
Över staden vilade nämligen en förbannelse av ständigt sönderfall.
Invånarna hade inget annat val -
än att oupphörligt kämpa bara för att överleva.
År, årtionden och århundraden förflöt -
och staden växte och arbetsmängden ökade.
Den styrdes av Övervakarna, ättlingar till Lux.
De var smarta organisatörer som höll staden vid liv -
genom ändlösa arbetsskift och tidtabeller.
- Halsstarrig Stubin. - Nästa!
- Kristen Pilgrim. - Nästa!
Arbetet var viktigast.
Därför blev det en sådan uppståndelse då man upptäckte...
Det saknas en man!
Vad?
Gå åt sidan!
En gång till!
Oj!
Nämen!
Riv ner allting och bränn upp det! Allting!
Skynda er! Övervakare 6 kommer när som helst.
Jag skulle var väldigt försiktig om jag var ni.
Akta er för att bli smittade!
Så det där är han.
Du har rätt. Trofast Stigfinnare.
Usch!
Vilken galning!
Man kan inte klandra någon för att han drömmer, eller hur, Halsstarrig?
Även om han är en galning.
Var en galning.
Bara en galning skulle var dum nog att ta sig över gränsen.
Det för aldrig något gott med sig om man frångår reglerna. Ingenting alls.
Över gränsen. Är det dit han gick?
Ja.
Och alla vet att bortom gränsen ligger endast död.
Eller hur? Vad heter du?
Kristen, Övervakare. Jag menar, det är ju du som är Övervakaren.
Du vill ju inte bli smittad av det som Trofast hade, vill du?
Vad det än var som drev honom till denna avvikelse.
- Nej, absolut inte. Aldrig. Nej. - Bra.
Samla ihop varenda papperslapp. - Alla skisser, alla anteckningar.
- Och du. - Ja, chefen?
Jag har en uppgift för dig.
På momangen, chefen.
KRISTENS RESA
Jag undrar vad Trofast Stigfinnare egentligen tänkte.
Det sägs att ingen bara hittar Boken -
utan Boken hittar dem.
Och så kom det sig att Kristen började läsa.
Och läsa, -
och läsa, -
och läsa.
Han kunde inte lägga ner boken.
Han läste boken hela natten och hela följande dag, -
och dagen efter den.
Och ju mer han läste, desto mer blev han intresserad av vad som är rätt.
Till sist blev det som en stor börda för honom.
Kristen läste om saker han aldrig kunnat föreställa sig -
om välvilja han aldrig vetat att existerade, -
om orättvisor som måste rättas till, -
om hans stads ursprung och om ett kommande...
Krig?
Vi måste ge oss iväg Kristina.
Det står så här, och jag tror det, här inne.
Och kriget förintar alltså hela staden.
Så vi måste fly och ta oss till...
Den Himmelska staden, staden av ljus.
Staden av...
Det är en bok, Kristen.
Om du bara läste den så skulle du förstå.
Det låter allt så... Aj!
Vettigt?
Du vill att jag och barnen ska följa dig bortom gränsen?
Absolut inte. Det är inte vettigt alls. Det är vanvettigt.
Ända sedan du började läsa den där boken har du tjatat som en galning: -
"Staden går under. Elden slukar den."
Det är tungt för mig och barnen att se dig så här. Helt nedböjd.
Det är den här bördan!
Vilken börda? Vad är det som tynger dig?
Du är bara skinn och ben.
Ju mer jag läser, desto tyngre blir bördan.
Kan du inte se det?
- Åh, Kristen. - Jag vet.
Jag vet att det allt verkar galet.
Men jag älskar dig, och jag vill bara vad som är bäst för oss alla.
Om staden går under...
Om staden går under vill jag inte att du, barnen, -
eller någon annan heller, ska gå under med den.
Jag älskar dig, Kristina!
Då får du välja.
Vad?
Välj, Kristen.
Varken barnen eller jag står ut med att se dig så här, dag efter dag.
Du måste välja vad du vill göra.
Stanna hos oss eller ge dig iväg, men vi kommer inte med dig.
TILLTRÄDE FÖRBJUDET
Chefen.
- Några upplysningar? - Upplysningar? Många. Här är en.
DEN FÖRBJUDNA SKOGEN
Upplysningar om var den saknade mannen är, dumbom.
Åh. Jadå, jadå, självklart!
Alltså, ja och nej.
Ja och nej?
Vi följde hans fotspår över gränsen, -
till...
Misströstans kärr.
Så det var där han hamnade. I kärret.
Tja. Det är här som "nej" kommer in i bilden, chefen.
Vad menar du?
Hans fotspår liksom ledde in i kärret - och ut ur det.
De fortsatte mot de Yttre regionerna.
Det verkar som om Trofast är vid liv.
Vid liv!
Kära nån. Mästaren blir inte glad, blir han?
Om jag behöver få höra självklarheter säger jag till!
Javisst. Självklart.
Vi har inte råd att bli av med fler dumbommar -
i alla fall inte före kriget.
Mästaren måste få veta detta.
Sprid ut rykten i staden att något obeskrivligt hemskt hänt Trofast.
Ju mindre du säger, desto mer kommer de att inbilla sig.
Genialt! En genial plan.
- Gå! Jag kommer straxt. - På momangen, chefen, nu.
Mästare.
Vad är det?
Mästare. - Ingen behöver påminna mig om min ställning.
Nej, det är klart.
En av dina undersåtar, en man vid namn Trofast, har försvunnit.
Eller, han är inte försvunnen på riktigt, vi vet att han gått till -
de Yttre regionerna.
Jag förstår.
Jag visste du skulle förstå, Mästare. Vi gör vårt bästa...
Vad får dig att tro att jag skulle vara förstående?
Jag, jag...
Ut!
Det kommer inte att hända igen, Mästare. Jag försäkrar.
Varelse!
Ja, Mästare?
Var vaksam.
En dåre leder ofta till att fler dårar följer.
Vad gör jag egentligen?
Allt jag har är denna karta.
Tänk om jag inte hinner tillbaka till staden i tid för att rädda dem?
Vad borde jag göra?
Vad ska jag göra?
Jag tror jag kan svara på det.
Jag såg inte att du var där.
Det beror på att jag precis anlände. Jag heter Evangelist.
Nåväl. Du undrade vad du skulle göra, och jag ska berätta det för dig.
Fly! Tveka inte! Slösa inte bort tiden. Gör det du vet att du måste göra.
Du får snart se med dina ögon vad du tror i ditt hjärta.
Och du blir av med det där som du bär på ryggen.
- Du kan se det? - Det är klart att jag kan.
Det är en tung och otäck börda.
Den verkar växa dag för dag.
Som dina sorger växer, så gör din börda.
Men du blir aldrig av med den själv, det lovar jag.
Ser du den där porten?
Port? Var?
Torka inte dina tårar, se igenom dem.
Ibland ser man klarare genom tårarna.
- Jag kan ändå inte... - Se förbi dina sorger.
Åh. Vänta!
Jag tror jag ser den. Där! Nära ljuset.
Bra. Lyssna. Se på ljuset och gå rakt mot det.
Vänd dig inte till höger eller vänster.
Jag håller mig på den raka vägen.
Snart nog kommer du fram till porten.
Där får du veta vad du ska göra.
Gå! Snabbt! Slösa inte bort mer tid. Spring!
Varför?
För de välmenande kanske inte alls vet vad som är bäst.
Vad då?
Spring!
Kristen!
För allt i världen!
Halsstarrig! Vad gör du här?
Jag försöker hindra dig att göra större dumheter än du redan gjort!
Din fru berättade vad som hänt.
Jag släpper dig inte förrän du tar ditt förnuft till fånga.
- Jag måste... - Nej, du går ingenstans.
För all del.
Äntligen.
Tack för hjälpen, Lättböjd.
Du fick fast honom. Är du redo att vända tillbaka?
Nej.
Då så. Ha en trevlig resa!
- Kom tillbaka! - Javisst.
- Och vart är du på väg? - Jag lovade lyssna, inte stanna.
Jämmer och elände!
Vänta på mig, Kristen!
Varför i all världen skulle vi lämna allt vi älskar? - Ja, varför?
Det bleknar jämfört med allt vad Kungen -
i den Himmelska staden lovar sina undersåtar.
Glädjens fullhet i Kungens närvaro.
Jaså!
Ingen sorg längre.
Gator av guld. - Hurra!
Den stad jag lämnar är full av ondska och misär.
Han har rätt i det.
- Var tyst! Du hjälper inte. - Okej.
Den stad jag söker är full av godhet och glädje och förblir för evigt.
Jag vill hitta den och komma tillbaka och berätta hur man kommer dit.
Ni kan läsa om det i den här boken. Förstår ni?
Nej, det gör jag inte, och ärligt talat vill jag det inte heller.
Den där boken, som du aldrig borde ha tagit, -
har bara fått dig att ge dig ut på jakt efter en dröm.
På tal om drömmar, det börjar bli sent och jag saknar min kudde.
Så, kommer du med mig eller inte, din envisa karl?
Jag skulle just fråga dig samma sak.
Du är tydligen också halsstarrig, men av fel orsaker.
Kom Lättböjd! Låt honom fortsätta. Vi försökte i alla fall!
Hörde du inte vad jag sade?
Hörde du inte honom? Gator av guld, ingen sorg längre!
Vad? Var inte dum!
- Nåväl. - Så?
Outsinligt jobb. Allting går sönder.
Guldgator. Ingen sorg.
Hm... Vi ses!
Jag ser inget fel på att ändra mig. - Tydligen inte.
Är du säker på att du inte vill ändra dig?
Ser jag så ut?
Ni dumbommar, ni är på väg rakt in i döden.
Jag avlägger fullständig rapport för din stackars fru och Övervakarna.
Alltså, gator av guld, ingen sorg. Berätta mer. Vad annat?
Evigt liv, frid i hjärtat, -
evig glädje inför Kungen, skinande kläder.
Vilken salighet!
Vad väntar vi på?
Låt oss ta oss dit så fort som möj...
Vad är det här?
Gyttja?
Gyttja!
Lättböjd, är du o...
Ta min ha...
Jag visste att jag inte borde ha lyssnat på dig.
Här!
Gator av guld?
Skinande kläder?
Skinande kläder!
Om det är så här det är att följa dig i början -
hur kan det på något sätt bli bättre mot slutet!
Du och din bok!
Jag har inga problem med att ändra mig. Inga alls!
Snälla!
Hjälp mig!
Du ropade?
Jag ropade på hjälp. Jag kunde inte göra annat.
Och jag kom, för jag heter Hjälp.
Åh. Tack.
Känns det bättre?
Varför använde du inte trappstegen? - Vilka trappsteg?
Övertäckta igen?
Kungen placerade dem där för att hjälpa människor som du.
Men så fort träsket är torrlagt så fylls det till bräddarna igen -
med de rädslor, tvivel och modlöshet -
som de som kommer så här långt bär med sig.
- Så det här är... - Ja, det ser ut som gyttja.
Det fastnar som gyttja och ...
och man sjunker ner i det som i gyttja.
Men det är det inte. Det är en sörja av rädslor.
Misströstans kärr.
Platsen där folk som din vän ger upp innan de ens börjat.
Men han hade rätt.
- Rätt? - Då han gick tillbaka.
Den resa du ger dig in på är inget för de tvehågsna.
Inte för de veliga. Inte alls.
Det här kärret är ingenting jämfört med de svårigheter som kommer.
Får jag fråga dig någonting?
Känner du Himlens Kung?
Han skickade hit mig.
- Har du sett den Himmelska staden? - Det har jag.
Stig åt sidan då. Jag vet att vägen blir svår. Jag läste om det i Boken.
Jag kan bara hoppas på Kungens hjälp under resten av vägen -
som jag har beslutat gå ända till slutet.
Mig behöver du inte övertyga, Kristen.
Jag är säker på att du vänt dig mot ljuset och inte ser dig tillbaka.
Fortsätt din vandring.
Och glöm inte...
Hjälp, i någon form, är aldrig långt borta.
Tack igen.
Gyttja. Du hade fortfarande lite gyttja på...
Farväl! Kom ihåg!
Hjälp, i någon form, är aldrig långt borta.
Kära nån, kära nån.
En annan man är försvunnen!
Åh. Du har redan hört det.
Ja, det har jag.
Och som du ser har Mästaren också gjort det.
Han har gått förbi kärret till de Yttre regionerna.
Så då kan vi inget göra.
Jo, det kan vi. I de Yttre regionerna kan vi inte hindra honom -
men vi kan avskräcka honom genom rädsla, tvivel eller stolthet.
Det finns många övertalningssätt.
Vad skulle jag inte göra för att bli av med den här bördan!
Jag skulle ge vad som helst för att...
Vad är problemet min pojke?
Och vad i all världen är den där förskräckliga saken på din rygg?
Jag är i själva verket på väg...
Ursäkta mig, jag är oartig. Jag heter Världslig.
Först Världslig och sedan Vis. Blanda aldrig ihop dem
Du höll på att berätta?
Jag är på väg till den Himmelska staden via porten.
Där hoppas jag bli av med denna börda som växer timme för timme.
Ja, det vore klokt. Men... - Men vad?
Vem sade att du kan bli av med den där, där borta?
En god man jag träffade då jag var i nöd.
Evan... ...gelist. Det är klart. Aj då, aj då.
- Vad är det? - Och du har redan gått så här långt.
- Oj. Oj. - Vad?
Det är bara det att den här Evangelist...
-Ja? - Han är lite...
- Han är..? - Ja, han är en knäppskalle.
Han har huvudet bland molnen. - Åh nej!
Vad i all världen tänkte Evangelist på då han skickade dig åt det hållet?
Där finns bara besvär och faror -
som jag ser på reporna och gyttjan att du redan haft mer än nog av.
Gå inte ditåt, det är löjligt korkat.
Gå hitåt. Det är inte korkat. - Men...
Inga men. Säg inte emot. Lyssna på mig.
Gå åt det hållet.
Duktig pojke. Fortsätt i den riktningen.
Stanna inte, oberoende av hur det börjar se ut.
Fortsätt bara åt det håll jag säger tills du kommer till...
en by som heter Sedlighet.
LAGISKHETENS BERG
Där ser du ett berg.
Du vet att du kommit till berget då du ser stenarna med text på.
Där, inte vid den löjliga port du talade om, får du veta -
hur du kan bli av med den där fula saken.
Vem går där?
Jag frågade vem som går där!
Ja-ja-jag heter K-k-kristen.
Jag blev tillsagd att fråga efter en nobel herre vid namn - Lagiskhet?
Jag är en sorts herre, men inte en nobel sådan.
Ja-ja-jag hörde att du kunde göra av med denna b-b-b...
Sluta babbla och kom till saken! Jag har inte hela dagen på mig!
...att du kunde hjälpa mig av med denna börda.
Det kan jag sannerligen.
Åh. Kan du då vänligen göra det?
Jag kan ju inte komma ner till dig, jag är ett berg!
Du måste komma till mig.
- Men hur? - Följ föreskrifterna.
- Vilka? - Alla, såklart!
Vilka! - Det finns för många av dem!
För många? För många?
Kan det någonsin finnas tillräckligt många?
Kom! Du vill bli av med bördan, eller hur?
Kom till mig! - M-m-men...
Gör som jag säger! Kom nu!
Du är ännu för långt borta. Jag kan knappast se dig nu.
Kämpa på! Jag kan inte göra ditt arbete för dig.
Du missade en skylt där! Du missade en sade jag!
Jag kan inte...
Du förväntar dig hjälp av mig, och du kan inte ens hjälpa dig själv!
Stig upp!
Vad ska jag göra?
Hur kommer det sig att du lämnade vägen så snabbt?
Jag vet inte.
LJUG INTE
Låt oss gräva fram dig.
Budord kan inte ge dig vad du söker.
De bara påminner dig om att du inte kan följa dem alla.
Lagiskhet kan aldrig hjälpa dig av med din börda.
- Vad sade du? - Jag sade...
Jag ska visa dig vad jag kan göra!
Förbered dig på att se min kraft, usla människa!
Kristen, spring!
Jag ska begrava dig under tyngden av min kraft.
Jag ska befria världen från din börda - och från dig!
Och nu är vi här.
Då Lagiskhet faller slungas vi tillbaka till vägen.
Vägen som du slutade följa.
Det var inte mitt fel, egentligen.
Jaså.
Jag mötte en man som hette Världslig Vis...
Den skurken!
Han sade att det fanns ett lättare sätt att bli av med min börda och jag...
Och jag... - Leddes bort från vägen.
- Jag trodde... - Att Kungen ledde dig längs fel väg?
Nej. Jag...
Det här eländet är ditt eget fel, -
du förkastade de instruktioner Kungen sände dig.
Du har rätt.
Det är mitt fel.
Jag hade ingen orsak att lyssna till Världslig Vis.
Det är bara mitt eget fel. Jag är ledsen.
Jag är... - Förlåten.
Vad? Jag är...
Förlåten.
Om tårar alls visar på ånger gör dina det.
Kungen har sagt att varje felsteg blir förlåtet.
Stig upp!
Fortsätt din resa. Du har ingen tid att förlora.
Det var två saker denna bedragare fick dig att göra.
För det första att han fick dig att så lätt ta fel väg.
För det andra fick han dig att vilja undvika svårigheterna på din resa.
Gå nu till porten.
Kom ihåg att inte lämna vägen en gång till.
Du misslyckades kapitalt!
M-m-men jag fick honom att avvika från vägen.
Och sedan lämnade du honom!
I Världslig Vis och Lagiskhets händer!
Jag var säker på han skulle fastna i deras nät. Han var vår. Han var vår.
Men det är han inte längre!
Vad vill du jag ska göra?
Hämta de andra!
Sänd ut legionen!
Gör vad du måste göra!
Javisst, Mästare! Javisst!
Låt honom inte komma nära porten!
Stoppa honom!
Lugna dig.
Porten! Äntligen!
"Hjälp, i någon form, är aldrig långt borta." Hjälp! Hjälp! Hjälp!
BULTA, OCH DÖRREN SKA ÖPPNAS
Bulta...
Öppna dörren! - Ja?
Jag heter Kristen.
Släpp in mig! - Det var rätt ord.
Jag kom fram.
Jag kom fram! I något skede trodde jag att jag inte skulle klara mig, -
men jag gjorde det, jag gjorde det!
Vi avvisar ingen.
Vad gör du?
Man sade mig att denna skulle lossna när jag kom hit.
Jag tror det var: "Där får du veta vad du ska göra."
Så vad gör jag?.
Jag skulle säga: -
Spring.
Spring?
Och ju fortare desto bättre, verkar det som.
Jag trodde min resa var över.
Inte alls. Din resa har precis börjat.
Om jag var du skulle jag...
...rusa iväg, nu!
Ge dig iväg! Snabbt!
Hur vet jag vart? - Den raka vägen. Alltid rakt.
Den leder till Uttolkaren.
Iväg!
Kom an bara, era bevingade råttor!
Känn på den, era slemmiga kräk!
Nu skulle jag verkligen behöva lite hjälp.
Vad är det här?
Vill du jag ska följa dig?
Vem är du?
Min kära pojke, -
jag är Uttolkaren.
Jag har väntat på dig.
Jag väntade mig ett hus av något slag.
Saker är inte alltid vad de ser ut att vara.
Ibland kan man snubbla över de mest intressanta platser i livet.
Portvakten hade rätt då han sade att du får hjälp här.
Är något på tok?
Ljuset. Det verkar följa dig.
Det borde det. Jag är Uttolkaren.
Jag skiner ljus in i skuggorna. - Jag ser det.
- Gör du det verkligen? - Vad då?
Ser och förstår?
Nu gör jag det snart inte längre.
På vägen hit vandrade du i mörkret.
Jag är här för att skänka ljus över resten av din resa.
Vilka är de?
Vi följer Kungen.
Han leder oss genom ljuset i sin Bok.
De håller sig alltid till Kungens löften.
De har blicken fäst på de eviga tingen.
Kom ihåg detta, Kristen, för du kommer att möta människor -
som låtsas leda dig rätt -
men som bara leder dig till...
bedrövelse.
Och vem är det här?
Lidelse. Han får ett raseriutbrott när han vill ha något.
Nu! Nu! Nu!
Du blir en rar person när du blir vuxen!
Det här är Tålamod.
Tålamod tar emot saker med glädje när de kommer.
Du lär dig att se och inte bara titta.
Mycket bra.
Och uttolkningen här är?
Jag måste vara nöjd med att tålmodigt vänta -
på det som Kungen lovat mig och inte bli frestad att lämna vägen.
Det du har fått se kommer att hjälpa dig på din resa.
Och till sist.
Om du undrar varför han blir kvar i buren -
fråga honom.
Min herre, varför är du så tröstlös?
Inget hopp.
Ursäkta?
Jag hör inte vad du säger.
Inget hopp! Inget hopp!
Det där sista var mycket obehagligt.
Det har förtvivlan en tendens att vara.
Men vad betydde det?
Det får du uttolka då tiden är inne.
Min gåva, för att hjälpa dig på vägen -
kan sammanfattas med dessa ord: -
Se, titta inte endast.
Lyssna och...
...och hör inte endast?
Du är redo att fortsätta din resa.
Begrunda det du lärt dig i dag så att det får sporra dig framåt -
och leda dig till den plats ditt hjärta så längtar efter.
Var du vår längtan, vår glädje och tröst!
Djupt i vårt inre där hör vi din röst.
Du är vår kärlek, vår tillit, vårt hopp, -
du som för alltid skall vara med oss.
TÅLAMODETS STIG.
LIDELSENS PASS
Vilkendera?
- Se... -...titta inte endast.
Det här är obegripligt.
Men jag har inte gått fel om jag följt Kungens väg, hur svår den än verkar.
Var du vår sanning, vår väg och vårt liv!
Din blick oss följer, din omsorg förblir.
Du är vår fader, som tar oss i famn, -
älskade, sedda och nämnda vid namn.
Om jag ska fortsätta framåt kommer Kungen ge mig kraft.
Och om Han vill lätta på min börda...
Vad?
Åh, vilken glädje!
Vad är det jag närmar mig eftersom min börda äntligen lossas?
Jag gjorde rätt som följde Kungens väg.
Med varje steg -
gör Han mig fri!
Himlarnas konung, du himmelens sol, -
evigt ditt ljus och orubbligt ditt ord.
Var i vårt hjärta när liv går mot höst, -
var du vår längtan, vår glädje och tröst!
Jag är fri! Jag är fri!
Förstår du vad som hände, Kristen?
- Vem är ni? - Vi är Kungens budbärare.
Förstår du vad som just hände?
Mitt hjärta har renats.
Min Kung gjorde för mig vad varken jag eller någon annan kunde göra.
Han gjorde mig fri från min börda och gav mig ett nytt liv.
Det gjorde Han sannerligen.
Nya kläder för ett nytt liv.
Kungen har tagit dig till sin egen.
Du vandrar som en prins inför Honom.
Mitt hjärta är fyllt av tacksamhet -
att mina smutsiga trasor och min tunga börda har tagits av mig.
Och i deras ställe, en sådan välsignelse, -
en så stor välsignelse, ojämförbar!
Fortsätt din resa tills du kommer till slottet "Det sköna".
Där blir du vederkvickt och förbereds för vad som ligger framför.
Det var ingenting vi kunde göra! Vi försökte!
Men inte tillräckligt!
Vi misslyckades.
Kanske man bara glömmer honom.
Kanske vi bara skulle låta honom vara ifred.
Låta honom vara? Låta honom vara i fred!
Den dumbommen är ett större hot mot oss nu än han var tidigare.
Ett hot? På vilket sätt?
Han blir inte bortglömd. Andra kommer att försöka göra samma sak.
Nej. Han måste stoppas!
Men Herre, han har sigillet.
Tror du jag är så hjälplös?
Har du inte sett hur många jag fått att vända om, fastän de kommit så långt?
När jag är klar med denna, denna Kristen -
kommer han att ligga i en pöl av sitt eget blod.
Äntligen.
Vad var det?
Vad är det?
Bara skogens djur.
Vad ska jag göra? Vad ska jag göra?
Jag måste gå framåt!
H-h-hjälp.
Hjälp.
Kom! Kom, gode Kristen!
Kom!
Du har visat stort mod, Kristen!
Din tro klarade provet. Nätt och jämt men ändå.
Jag heter Vaksam och det här är mitt hem, och ditt.
Mitt hjärta bultar än.
Jag är rädd att jag nästan förlorade min nyfunna glädje.
Bara en död man känner ingen rädsla. Låt det inte oroa dig.
Nu är du här med mig och mina döttrar.
Klokhet, Förstånd, Gudsfruktan och Kärlek.
Välkommen till vår familj, gode Kristen! -Tack.
Tack för er gästfrihet!
Jag har aldrig sett något liknande.
Kungen över den Himmelska staden har byggt detta hus -
för att vederkvicka pilgrimer som dig.
Detta är ditt hus nu, lika mycket som vårt.
Andra har vandrat samma väg som du nu vandrar.
Låt deras exempel vara en uppmuntran för dig.
Du tillhör nu deras härliga sällskap. Du vandrar inte längre ensam.
Var så god och sätt dig till bords.
Och därför gav jag mig iväg på denna resa.
Varje steg har lärt mig något nytt -
och varje prövning har gjort mig starkare.
Jag har lärt mig att Kungen inte låter någonting gå till spillo.
Och här sitter jag, helskinnad.
Och hur är det med din familj?
Syster!
Jag frågar bara för att jag ser dem i ditt hjärta.
Det är det enda jag ångrar.
Jag önskar att jag kunnat övertala dem bättre.
Du behöver inte dölja dina tårar här.
Du är hos din familj.
Jag älskar min fru och jag älskar mina barn djupt.
Det gör mig gott att tala om dem.
Jag bär dem ju i mitt hjärta.
Jag håller fast vid Kungens löfte -
att de också skulle förstå och följa efter -
eller att jag skulle få frid om de beslutar att inte göra det.
Du kan vara säker på att Kungen vet om din sorg.
Och inte en enda tår du gråter över dem går förlorad.
Var lugn, käre Kristen och lägg ner dina bördor vid din Kungs fötter -
för du tappar inte ett hårstrå utan att Han vet om det.
Kom, en speciell plats är reserverad för dig i natt -
där du kan vila ditt huvud, ditt hjärta och din själ.
- Jag tycker den passar honom. - Ja, han är utrustad för ett syfte.
Den är inte lika bekväm som mina andra kläder.
Men den passar bättre för nästa etapp på din resa.
Låt oss följa honom till...
Ni behöver inte besvära er!
Kära nån!
Jag är oskadd.
Det tycks vara lika farligt att ta sig ner för ett berg som att klättra upp.
Ja, det är svårt för vem som helst att gå ner i Förödmjukelsens dal.
Och där måste man vandra ensam.
Vilken dal?
Det lät som om ni talade om Föröd...
Vad är detta för ställe?
Var är jag?
Alltså...
Ett svärd, en sköld, en rustning...
De utrustade mig till strid!
M-m-mod. Mod!
Ser man på, Kristen! Vad gör du här?
På den här fruktansvärda platsen?
Så långt borta från ditt bekväma hem och din kärleksfulla familj?
- Vem är du? - Känner du inte igen mig?
Jag är ju din furste. - Min furste?
Vad, ett svärd? Du ser ju att jag är obeväpnad.
Låt oss gå tillbaka. - Tillbaka?
Till Kristina och pojkarna. Du har ingen aning om hur de saknar dig.
Pappa, kom hem!
Om du bara kom hem.
- Du saknar dem, gör du inte? - Det gör jag!
- Pappa, var är du? Kom hem! - Varför, Kristen?
Men jag är på denna resa för Kungens skull och jag blir inte avskräckt.
Så nobelt.
Tro mig. Ingen beundrar dig mer än jag gör.
Men tänk på det. Även om du kommer fram -
hur går det för dem du älskar?
Du kanske kan rädda dig själv, men...
Hur går det för dem?
Jag tror det är bäst att du återvänder tillsammans med mig.
Nu.
Lägg ner ditt svärd.
"De har blicken fäst på de eviga tingen."
"Kom ihåg detta, Kristen, för du kommer att möta människor -
som låtsas leda dig rätt men som bara leder dig till..."
...bedrövelse.
- Vad? - Kungen har aldrig svikit mig.
Och jag kommer inte att svika honom, din bedragare!
Lögnare! Du som stjäl allt som är gott och sant!. - Tyst!
Jag tjänade dig och det var bara eländigt. - Tyst!
Jag är trogen Himlens Kung.
- Är du? - Du hörde mig.
Hur många gånger har du inte redan svikit Honom?
Du är en skam för din kung!
Desto ljuvligare är Hans nåd och förlåtelse!
Du är en bedragare. Du binder dina undersåtar med osynliga kedjor.
Kungen har lossat mina kedjor, jag är fri! Jag följer Honom!
Bered dig då på att förverka din vandring, för jag svär -
att du inte kommer att gå längre!
Du är min!
Tro inte du triumferar över mig, din demon.
Även om jag har fallit, -
reser jag mig igen!
Vi ses igen, Kristen.
När vågorna blir dig övermäktiga, -
när dödens kalla armar tar din usla själ i sitt grepp - är jag där.
Försvinn!
Försvinn...
Trofast?
Och vem är du?
Du hittade alltså Boken.
Och där läste jag om det kommande kriget och om vår stads ursprung.
Det är en förbannad stad. Motsatsen till den vi är på väg till.
En som består...
- För evigt. - Evangelist!
- Det är gott att se dig, Kristen. - Den här mannen visade mig vägen.
Han är en skatt för mig också.
Jag står också i tacksamhetsskuld till honom.
Men varför är du här?
För att njuta av ert sällskap.
Skulle det smaka med lite mat?
En dubbel välsignelse!
Det kunde inte ha kommit mer lägligt.
Kom, och vila er lite.
Jag är glad, inte för att ni mött så många utmaningar -
utan över att ni mötte dem med så stor tro och fortsatte vägen fram.
En evig krona väntar er båda, Kristen och Trofast.
Men än är ni inte utom räckhåll för ondskan.
Och...
Och?
Vad mer har du att berätta?
Ni...
Du kom inte hit bara för att dricka te. Det är något mer, eller hur?
Ni kan inte förvänta er att fortsätta utan att möta svårigheter.
Men vi har ju redan bevisat att vi kan handskas med dem?
Och vi har blessyrer som bevisar det.
Nej. Jag menar allvarliga, svårare prövningar.
Trångmål som ni kanske inte kan undfly.
Vad betyder det?
Ni kommer snart till en stad.
Där blir ni arresterade.
Arresterade?
Och en av er, eller båda, får besegla sitt vittnesbörd med blod.
Staden ni går igenom är unik.
Välkomna till Fåfänglighetens marknad!
Staden byggdes av den onde Apollyon -
mitt på vägen till den Himmelska staden.
I staden finns en marknad som aldrig stänger.
Där kommer ni att se allting som kan fresta ett människohjärta.
Titta, fru Fortuna! Jag har inte sett dem förut.
Ni måste gå genom denna stad.
Främlingar, smaka på våra drycker!
Var inte för självsäkra och lyssna till denna varning: -
Bestäm redan på förhand vad ni ska göra, innan ni går in i staden.
Många har fallit som gick in med ett öga på evigheten -
och det andra på nutiden.
Guld, purpur, nästan allt ni kan vilja ha.
Än västar, har ni sett mina västar?
Ni kan inte vara här utan att spela. - Nej!
Nej?
Det som vi vill få tag i säljer ni inte här.
Det, min herre, är omöjligt!
Hörde ni vad han sade?
Vad är det som händer här? Vad betyder detta avbrott?
Dessa konstiga främlingar -
påstår att det som de behöver inte står att få här.
Därför har de avbrutit vår marknad.
Till domaren alltså!
Vad? Men vi har inte gjort någonting!
Ursäkta. Ur vägen. Ur vägen, sade jag!
För bort de där skurkarna!
Vad betyder detta? Vad är det som avbrutit vår marknad? Vad?
Dessa konstiga främlingar.
- Vad har de gjort? - Ingenting!
- Ingenting?
Precis. De vill inte göra någonting, de köper ingenting.
De gör ingenting!
Genom att göra ingenting har ni avbrutit vår marknad.
Det finns bara en sak att göra.
Kalla in juryn! - Jury!
Alla närvarande.
Är vittnena närvarande?
Avund och Inställsamhet.
Känner ni dessa fångar?
Ja, i åtminstone 15 minuters tid.
Och vad har ni emot dem?
De sade att vad de ville ha, det har vi inte.
Och vad kunde det vara?
Frid, glädje, kärlek, -
osjälviskhet, tålamod, förnöjsamhet.
Och en evig krona, bland annat.
- Säljer vi sådant? - Titta inte på mig.
Tystnad i rättssalen! Tystnad!
Kom hit!
Säljer vi någon av de sakerna?
Givetvis inte! Detta är Fåfänglighetens marknad, inte Sagolandet!
Jag vet inte ens var man får tag i sådant!
Jag är informerad om att det du nämner inte kan säljas.
Annars skulle det finnas rikligt av dem på vår fantastiska marknad.
Det är så sant som det är sagt!
Man kan bara får dem av Kungen som ger dem till alla som vill ha dem!
Men man kan inte köpa dem för pengar -
utan genom att överlåta sitt hjärta till Hans bättre vägar.
Har ni bevis på att dessa underbara saker ens existerar?
Genom Kungens nåd.
Bra. Visa dem för oss.
De är inte saker man kan hålla i handen.
Men utsökta saker man bär i hjärtat.
Och de är speciellt värdefulla i prövningar.
Det är då deras värde kommer bäst fram.
Får jag alltså föreslå det då, herr domare?
Så att vi får se vad det är vi saknar?
- Förslå vad då? - Prövningar, såklart!
- Prövningar? - Prövningar!
Grymhet, kom fram till skranket!
Vad tänker du? Marknaden har avbrutits -
räcker inte det? Jag är redo för domen.
Men det är inte stadsborna.
Vad menar du?
Såg du inte hur de reagerade på männens kommentarer?
Straffa dem hårt och offentligt -
så att folk får bevis på att dessa dårar inte äger något av -
denna... frid, kärlek, osjälviskhet och annat nonsens som de skryter med -
och därför går vårt folk inte miste om någonting alls!
Jag förstår! Jag förstår verkligen!
Jag skjuter alltså upp domen tills bevis har framlagts.
Påbörja prövningarna och återuppta marknaden!
Vad gör ni? Släpp mig!
Låt oss fortsätta med det roliga!
Och så sätter vi igång!
Jag slår vad om 20 spelmarker!
Så ni har något bättre än vi har?
Sikta på huvudet!
- Det här är bättre än marknaden! - Hämta fler stenar!
Titta på dem nu!
Vad gjorde de?
De tog emot varje slag, varje sten, varje förolämpning.
Och de gav aldrig igen?
De försökte till och med le mot dem som attackerade dem.
Nej! Så nedrigt! Så totalt onaturligt!
Sådan ren ondska!
- Ju fortare vi blir av med dem, dess bättre. - Beslutet är enhälligt.
Hämta fångarna!
Vi är inte nöjda med bevisen.
- Vårt beteende följde... - Ordning!
Jag dömer er till döden!
- Vad? - Börja med honom.
- Så kan du inte göra! - Men jag gjorde det.
Alla tillbaka till marknaden!
Trofast!
Oroa dig inte käre bror. Det var detta Evangelist förberedde oss för.
Idag beseglar jag mitt vittnesbörd med mitt blod.
Trofast! Nej!
Gråt inte över att jag går före dig, käre bror.
Stå fast, och vi ses igen.
Nej! Trofast!
Oroa dig inte. Det blir din tur imorgon.
För bort honom! - Trofast!
Trofast!
Trofast. Min käre bror! Trofast.
Ge mig kraft och hjälp mig!
Hjälp mig, jag ber.
Jag ber!
Marknaden fortsätter, men vi står här och vaktar denna dödsdömda typ.
Du tog orden ur munnen på mig. Jag har en idé.
Du går och njuter av marknaden. Jag vaktar.
Onödigt att vi båda går miste om den. Kom tillbaka senare så byter vi.
Jag vet inte.
Ingen får veta det.
Du säger ju ingenting och... - Inte ett ord till!
Hurra! Vi ses senare!
Nej! Låt bli!
Du är en av väktarna från staden, och jag tänker inte gå tillbaka!
Inte jag heller! Jag är inte här för att gripa dig.
Jag vill följa med dig!
Då jag hörde vad din följeslagare... - Trofast.
Ja, då jag hörde vad Trofast sade lät det rätt.
Jag är inte den enda på Fåfänglig- hetens marknad som känner så.
Det finns andra.
Kanske det är orsaken till att vägen går genom staden -
så andra vandrare kan hjälpa sådana som dig.
Jag har lämnat allting. Jag kan inte återvända.
Gör mig alltså sällskap.
Men jag inser att jag inte vet vad du heter.
Hoppfull.
Vila alltså inatt, djärve Hoppfull.
Imorgon färdas vi vidare till vår Kung.
Min käre bror, Trofast -
du dog inte i onödan.
Det är lite stenigt här.
Men titta! Vad hindrar oss att vandra på den sidan av vägen?
Men om den leder oss vilse?
Hur skulle den kunna det? De löper sida vid sida så långt man kan se.
Om vi genar här kan vi senare klättra tillbaka över muren -
och undvika den steniga biten.
Följ mig!
Jag kan inte ens se vägen längre!
Vi måste vända tillbaka! Jag kunde väl aldrig tro...
Åh nej!
Jag vet inte, Hoppfull! Jag tror vi verkligen måste gå tillbaka.
Men vi kan ju inte se vart vi går.
Titta!
Låt oss söka skydd där en stund.
Vi kan vänta här. Det går säkert över snart.
Och vad har vi här då?
FÖRTVIVLAN
- Hur länge har vi varit här? - Sex dagar.
Ingen mat, inget vatten.
- Det är allt mitt fel. - Vi har talat om det så många gånger.
Men det var min idé.
Och jag gick med på det. Tänk inte mer på det!
Bara ett hugg, så är du fri.
Du är fördömd.
- Vi är fördömda, du och jag. - Vad?
- Har du sett benen där nere? - Det vill jag ärligt talat inte.
Vi är dödsdömda.
- Låt oss bara hoppas att han inte kommer ner igen. - Åh nej!
Jag tror inte jag klarar av detta mycket längre.
Vad? Lever ni ännu?
Jag gav er allt ni behöver för att göra vad ni ska.
Knivar, påkar, rep.
Vad annat kan jag göra?
Varför har ni inte tagit livet av er?
Nu har ni gjort mig mycket uppr...
Vad hände?
Svimmade han?
- Inte igen! - Åh, nej.
Jag borde lyssnat till min mamma -
när hon varnade mig för att gifta mig med dig.
Jag kunde ha fått vilken jätte som helst, vacker som jag var. Men nej!
Jag måste välja den vackraste, jag.
Titta nu bara på dig.
Svimmar som en gammal gumma varje gång du blir lite upprörd.
Jag borde...
Okej...
Varför bara inte dödade hon oss? Gjorde slut på det?
För att hon inte kan!
Såg du inte hennes händer? Hon kunde krossa oss med sitt lillfinger!
Ja, hon... De kan, men... -
de kan inte. Varför har jag inte sett det förut?
Jag förstår verkligen inte alls vad du menar.
Titta upp dit, nära taket. Vad ser du?
Dödskallar. En stor dödskalle, en större dödskalle... - Nej, i mitten.
Vapenskölden. Det är namnet på detta rike, detta slott.
Desperatio.
Förtvivlans slott.
Det är därför de vill att vi ska ta livet av oss själva.
Därför kan vi inte ta oss ut!
- Vänta. Jag tror inte jag förstår... - Vad sade jätten?
"Jag gav er allt ni behöver..."
Förstår du inte? De kan inte döda.
De kan bara göra situationen så hemsk att man gör det själv.
Det har alltid funnits en flyktväg för dig. Det måste finnas en väg ut!
Inget hopp!
Inget hopp! Inget hopp! Inget hopp...
Det var jag!
Det var jag som var i buren.
Nu är det jag som inte förstår något.
Vad är motsatsen till förtvivlan?
Jag vet inte... Hopp!
Vad är det där?
Vägen ut!
- Sch. Tyst. - Bara lite till.
Vi klarade det!
Hoppfull.
Hoppfull!
Vad var det?
Åh, du odugling!
Ta det lugnt.
Försiktigt, så han inte blir upprörd.
Min nallebjörn!
Kattungen min!
Fångarna flyr.
Skynda dig!
Du tar dem, körsbärsmun!
Eller så vrider jag nacken av dig!
Kom tillbaka!
Det går bra, älskling!
Det går bra! Mycket bra!
Din odugliga drummel.
Kära nån.
Skynda dig!
Ta dem, din tjockskalle !
Den här vägen!
Jag borde ha lyssnat till mamma!
Jag kunde ha fått vilken jätte som helst, men nej!
Jag bara måste ha den vackraste.
Vacker, men dum och stinkande!
Nu måste jag gå ut i mitt nattlinne och hämta in dig, din odugling.
Gissa vilken utskällning jätten får av sin ilskna fru!
Han blir förtvivlad, det är säkert.
- Vad har hänt? - Jag har ingen aning.
Vägen verkar ha försvunnit.
Ni kommer trots det att vägledas.
Välkomna till Kungens Ljuvliga berg.
Detta är en försmak av det kommande.
Tack, älskvärde herde.
Jag heter... - Kristen. Och du är Hoppfull.
Ni är kända. Och älskade.
Känner vi dig?
Delvis. Jag kan glädja er med -
att ni härifrån kan se den stad som ni så ihärdigt strävat mot -
och som ni också fått lida för.
Det är goda nyheter!
Är resten av vägen mycket farlig?
Låt det räcka med att veta -
att ni inte vandrar ensamma, för Kungen vägleder er -
som en herde sina får.
Han går alltid först, även om fåren inte kan se honom.
Jag ger er en karta över resten av er vandring.
Akta er för Smickraren.
Sov inte på den Förtrollade marken.
Ha alltid stadens ljus för ögonen.
Vi ska göra som du säger, älskvärde herde. Är detta vägen som leder...
Vart gick han?
Han talade om en karta. Gav han den åt dig?
Jag tänkte fråga dig samma sak.
Den hade varit bra att ha nu. Jag vet inte i vilken riktning vi ska gå.
Ser man på!
Det är inte varje dag man ser andra pilgrimer som kommit så här långt.
Jag är så väldigt glad att träffa er!
Jag heter Kristen och det här är min goda vän Hoppfull.
Vilka namn! De avspeglar säkert er goda karaktär.
Ni är på väg till den Himmelska staden antar jag? - Ja, det är vi.
Låt oss slå följe.
Men stadens ljus verkar komma därifrån!
Så ser det ut, men kom, kom!
Jag vet exakt vad jag gör.
Jag är en bra människokännare.
Jag godkänner endast deras sällskap som är lika hängivna som jag.
Vi har i alla fall försökt vara trogna.
Även om vi har snubblat ibland.
Kristen är dock både dygdigare och modigare än jag.
Han började sin resa mycket tidigare än jag.
Jag beundrar honom fullkomligt.
Det gör jag också, då du säger så.
Sluta nu, jag är knappast någon dygdens avbild.
Du är bara för anspråkslös.
Berätta något om dina äventyr, så blir jag evigt tacksam.
Jag vet inte. De är så många.
Så ödmjuk du är!
- Han överlevde Misströstans kärr. - Det avskyvärda gungflyet!
- Och Förödmjukelsens dal. - Där så många har mist förståndet!
- Vi flydde från Förtvivlans slott. - Som väldigt få verkar ha gjort -
att döma av benen som låg där.
Jag borde falla ner för dina fötter.
Och jag kämpade mot Apollyon.
Du är den störste!
Den störste dumbommen!
Du!
Överraskad? Trodde du vi gav upp så lätt?
- Släpp ut oss! - Se ni de här trådarna?
De är vävda av ert eget skryt -
och att döma av dem är det ert eget högmod som hindrar er att nå ert mål!
Låt oss gå!
Synd att du inte kan skicka bud till din fru, -
eller borde jag säga änka?
Nej!
- Smickraren! - Vad?
Det var Smickraren, och vi föll rakt i hans fälla.
Lär jag mig någonsin någonting?
- Låt oss inte förtvivla igen. - Men nu kommer jag inte att kunna...
Sluta! Låt oss inte ge upp hoppet.
Vi måste tänka tillbaka på vad herden sade.
"Akta er för Smickraren." - Före det.
"Ni vandrar inte ensamma."
Och ni är inte ensamma nu.
Det gjorde ont.
Ibland ger räddningen sår.
Mötte ni inte herden vid de Ljuvliga bergen?
Det gjorde vi.
- Gav han er inte en karta? - Han gav oss bara råd.
- Och varnade oss. - Men han gav oss ingen karta.
Kungens anvisningar är en karta.
Angav de inte vart ni skulle gå och vart ni inte skulle gå?
Det gjorde de.
Jag förstår det nu.
Var vaksamma till ert sista andetag -
för ni är mycket snart framme.
Hur vet vi när vi är framme?
Då ni står vid den sista skuggans rand -
gränsen bortom vilken det onda inte har någon makt -
där det gamla läggs bort för evigt och ett nytt liv börjar, -
var inte rädda att gå över, för den eviga staden ligger framför er.
Vattnet är djupare eller grundare, beroende på -
hur mycket ni tror på Kungens suveränitet.
- Vart går du? - Ser du inte staden därborta?
Jag letar efter övergångsstället.
Kristen!
Jag förstår inte.
Det verkar inte finnas någon väg att komma vidare. Inte runt, inte över.
Bara genom.
Vad menar du? Det finns ingen väg.
Ser du inte vad detta är?
Detta är den sista skuggan.
Gränsen, bortom vilken det onda inte har någon makt.
Döden.
- Döden? - Där det gamla läggs bort för evigt -
och det nya livet börjar.
Vi kan gå vidare.
Men vi kan aldrig gå tillbaka.
Jag går!
Jag går, Kristen!
Och jag... Jag går inte.
- Du måste, du har kommit så här långt! - För att bana väg för andra.
För min fru, min familj, för att rädda dem!
Det kan du inte göra.
Vägen har redan banats av Honom som banade den för er.
Er del har varit att följa.
Och tro mig, det har lett till mycket prat i er stad.
Andra kommer att följa.
Min fru och mina barn också?
Den frågan kan bara de själva svara på.
Men om de gör det, skulle du bara leda dem hit -
eller till ett nytt och evigt liv där ondskan inte har någon del?
Jag går!
Jag måste.
Hoppfull?
Hela vägen har du berättat för mig att Kungens väg aldrig sviker -
att Hans löften är sanna.
Jag vet att Han inte sviker mig nu.
Farväl, käre bror!
Hoppfull!
- Han gick. - Till den Himmelska staden.
Till allt utlovat, till allt ni båda så ihärdigt sökte.
Och nu?
Jag är rädd.
Det är inget fel med det. Du har anförtrott ditt liv i Kungens händer.
Och jag, käre vän, -
ska också anförtro Honom ...
"Vi ses igen, Kristen.
När vågorna blir dig övermäktiga, -
när dödens kalla armar tar din usla själ i sitt grepp -
- är jag där."
Nej!
"Vattnet är djupare eller grundare, beroende på -
hur mycket ni tror på Kungens suveränitet."
Hjälp!
Jag blöder.
Du!
Du är Herden.
Jag är.
Jag är den Gode herden.
Jag såg blod. Jag blödde.
Det var inte ditt blod, utan mitt.
Du behöver inte längre oroa dig för sår -
för du har kommit till den plats där det gamla läggs bort för evigt -
och ett nytt liv börjar.
Välkommen, Kristen!
Välkommen till den Himmelska staden!
- Välkommen bror! - Kristen!
Kristen, min käre bror!
Hoppfull? Trofast!
Mina vänner! Mina bröder!
Om bara min älskade kunde se detta, -
så att de också skulle komma, -
så att de också skulle komma!
Pastor John Bunyan skrev allegorin "Kristens resa" på 1600-talet
medan han satt i fängelse för sin tro.
"Kristens resa" anses vara den mest inflytelserika boken i världen näst -
efter Bibeln. Den har översatts till 200 språk och aldrig varit slutsåld.
Boken uppmanar människor att hålla sig på den raka vägen -
som leder till Kungen och Hans Himmelska stad.
Jag vet att detta kommer att krossa ditt hjärta, liksom det krossar mitt.
Men jag ger mig iväg för att jag inte hyser det minsta tvivel -
på att Boken talar sanning.
Jag har tagit ett löfte från dess blad som jag bär nära hjärtat: -
"Vad ögat inte sett och örat inte hört...
och människans hjärta inte anat, de underbara saker -
som Kungen berett åt dem som söker Honom."
Kristen lever!
Pojkar! Vakna! Er pappa lever!
Er pappa lever!
Fortsättning följer...
Baserad på John Bunyans "Kristens resa", översatt av G. S. Löwenhielm.
Sången "Var du vår längtan" översatt av Jonas Jonson
Översättning: Maria Punnonen HimlenTV7