Mitmeid aastaid tagasi
Apollüoni reaalsuses,
nelja jõega aiast edasi,
Abaddoni piirkonnas
seisis üks vana linn.
Selle nimi iidses keeles oli: "Häwwingulinn"
Kuid aeg ja keel
ning hiilgav mõistus, kelle nimi oli Lux
pöördus peagi meeldivama nime poole:
"Mitte neetud".
Kuigi mõned pidanuks seda soovmõtlemiseks,
sest linn oli tõepoolest neetud
lõputu allakäiguga
jättes elanikud ilma muust valikust,
kui vaid lakkamatult tööd rügada
oma eksistentsi säilitamiseks.
Aastad,
aastakümned ja sajandid möödusid
ja linn kasvas nii töös ja arvudes.
Seda valitsesid järelvaatajad, kes olid Luxi järglased.
Võrratud organiseerijad,
kes hoidsid linna elus
lõpmatute vahetuste ja töögraafikute järelvalvega.
"Kangekaelne Pealkiri".
Järgmine.
"Palverändurist Kristlane".
Järgmine.
Töö oli kõige olulisem,
mistõttu tekitas see ühel päeval tohutu segaduse,
kui avastati, et...
Üks mees on kadunud!
Mida!?
Hoidke eemale nüüd!
Vauu!
Oo! Miks?
Rebige kõik maha ja põletage ära!
Kõik see!
Kiirustage nüüd!
Ülevaataja nr 6 on iga hetk siin
ja ma oleksin teie asemel väga ettevaatlik.
Vältige igasugust rüvetamist!
Niisiis,
see on tema.
Sul on õigus.
"Ustav Rajaleidja".
Milline hull!
Ohh, noh,
ega saa ju inimest hukka mõista vaid unistamise pärast
või kuidas Kangekaelne?
Isegi, kui ta ongi hull.
Oli hull.
Ainult hull võib olla nii rumal, et võtta ette rännak piiride taha.
Reeglitest kõrvale hiilimisest ei saa küll midagi head tulla.
Mitte midagi!
Piiride taha. Kas see on see, kuhu ta läks?
- Jah.
Ja igaüks teab, et piiride taga on vaid surm.
Kas pole nii?
Mis su nimi ongi?
"Kristlasest ülevaataja"... See tähendab "Kristlane"!
Teie olete muidugi ülevaataja.
Te ei taha ju külge saada seda sama, mille Ustav Rajaleidja sai, ega ju?
Mis iganes see oli, mis viis ta sellise hälbeni.
Ei, ei muidugi mitte! Ei iialgi!
Hästi.
Ärge unustage kokku korjata igat viimset kui paberitükki.
Iga visandit ja kõiki märkmeid.
Ja sina?
Jah, mu ülemus?
Mul on sulle ülesanne.
Otsekohe, mu ülemus!
PALVERÄNDURI TEEKOND
Mida küll Ustav Rajaleidja mõtles?
Öeldakse, et raamatut ei leita lihtsalt juhuslikult,
vaid raamat leiab pigem neid.
Niisiis juhtuski, et Kristlane hakkas seda lugema
ja lugema
ja lugema.
võimetuna eemale hoida selle lehekülgedelt
luges ta raamatut terve öö
ja terve järgmise päeva
ja päeva pärast seda.
Mida rohkem ta luges,
seda rohkem ta mure õigete asjade pärast kasvas,
kuni sellest sai midagi, mis oli nagu suur koorem.
Kristlane luges asjadest,
mida ta ei olnud kunagi ette kujutanud.
Lahkusest, mida ta ei olnud arvanud eksisteerivatki.
Valedest asjadest, mis tuleks korda seada.
Oma linna päritolust
ja tulevasest...
Sõda?
Me peame põgenema Kristlanna!
Siin öeldakse nii ja ma usun seda oma südames.
Ja sõda hävitab terve linna?
Nii et me peame põgenema ja minema...
Taevasesse linna. Valguse linna.
Valguse linna?
See on raamat, Kristlane!
Kui sa ainult loeksid seda, siis ka mõistaksid.
See on kõik väga...aaah!
Loogiline?
Sa palud mind ja lapsi järgneda sulle piiride taha?
Ei, Kristlane.
See ei ole loogiline!
Üldse mitte!
Alates sellest, kui hakkasid seda raamatut lugema,
oled sjahvatanud sellest nagu hull!
"Linn hävitatakse, linn põletatakse!"
Meil lastega on raske näha sind sellises masendavas seisus,
niimoodi kummargil ja...
See on see raskus...
Raskus?
Mis raskus, Kristlane?
Sa polegi enam muud, kui vaid luu ja nahk!
Mida rohkem ma loen, seda rohkem see mind rõhub.
Kas sa siis ei näe?
Ohh!
Kristlane!
Ma tean.
Tean, et see kõik tundub hullumeelne,
aga ma armastan sind
ja tahan vaid seda, mis on parim meile kõigile.
Kui linn hävitatakse... - Ohh!
Kui linn hävitatakse, siis ma ei taha, et sina ega lapsed
või keegi teine häviks koos sellega.
Ma armastan sind, Kristlanna!
Ohh!
Siis vali.
Mida?
Vali Kristlane:
lapsed
ja mina
ei saa jätkata nägemast sind sellisena päevast päeva.
Pead otsustama, mida sa tahad teha.
Kas jääd meiega
või lahkud?
Sest me ei tule sinuga kaasa.
Me ei tule.
Mu ülemus!
Mingeid märke?
Märke? Jaa, palju!
Näete, üks on siin samas, kas pole?
"Keelatud mets"
Kadunud mehest, sa lollpea!
Oi, oi, jah, jah! Muidugi!
Jah
ja
ei.
Jah ja ei?
Järgnesime ta jalajälgedele piiride taha,
kuni...
Meeleheite mülkani.
Nii et see on see, kus ta lõpu leidis?
Mida?
Noh...
See on see, kus "ei" osa sobitub, mu ülemus.
Mis mõttes?
Vaadake, ta jalajäljed justkui viisid sisse
ja välja mülkast
suunaga...
väliste alade poole.
Tundub, et Ustav on
on elus!
Elus?
Oh armas aeg!
Peremees ei rõõmusta selle üle, ega?
Kui tahan kuulda ilmselget, siis annan sulle teada!
Oh...tõsi. Muidugi!
Me ei saa lubada endale veel mõne lollpea kaotust.
Kindlasti mitte enne sõda, aga...
Peremehele tuleb teada anda.
Naase linna ja levita kuulujuttu,
et Ustavaga juhtus midagi rääkimiseks liiga kohutavat.
Mida vähem räägid, seda rohkem täidab nende kujutlusvõime lüngad.
Hiilgav! Tõesti, hiilgav plaan!
Mine! Mul ei lähe kaua.
Kohe mu ülemus! Otsekohe!
Peremees?
Mis on?
Peremees.
Ma ei vaja, et mu positsiooni mulle meenutataks.
Jah, muidugi.
Üks sinu alluvaid - mees, keda kutsutakse Ustavaks,
on läinud kaduma.
Või õieti, ta pole päriselt kadunud,
sest me teame, et ta on läinud välistele aladele.
Ah nii.
Teadsin, et olete mõistev, peremees.
Anname oma parima, et...
Mis jätab sulle selle mulje, et olen mõistev?
Ma, ma, ma...
Välja!
Seda ei juhtu enam, peremees!
Luban.
Olend!
Pe...peremees!
Ole valvas!
Ühel lollil on kombeks tekitada teine.
Mida ma küll teen?
Kõik mis mul on... on see see kaart.
Mis siis, kui ma ei jõua õigeks ajaks tagasi linna,
et neid päästa?
Mida ma peaks küll tegema?
Usun, et saan sellele küsimusele vastata.
Ma...ma...ma ei näinud teid seal.
See on selle pärast, et ilmusin just välja.
Minu nimi on Evangelist.
Küsisid: "Mida ma peaksin tegema?"
Ma ütlen sulle.
Põgene! - Põgene?
Ära kõhkle ega raiska aega.
Tee, mida tead, et pead tegema.
Varsti näed oma silmadega, mida usud oma südames
ja saad lahti sellest asjast oma seljas.
Sa...sa...näed seda?
Muidugi näen.
See on tõesti üks raske ja haiglane koorem.
See tundub kasvavat iga päevaga.
Nagu su kannatused kasvavad, kasvab ka sinu koorem.
Sa ei vabane sellest iial omal jõul.
Garanteeritud!
Nii! Kas näed seda väravat seal?
Väravat? Kus?
Tule! Ära pühi oma pisaraid ära, vaid vaata neist läbi!
Mõnikord on pisaratel komme tuua selgust.
Ma ei saa ikka...
Vaata kaugemale oma kurbusest, Kristlane!
Ma...oi...oota!
Arvan, et näen seda.
Seal! Näengi! Valguse lähedal.
Hästi, hästi. Kuula nüüd mind!
Hoia seda valgust silme ees ja mine otse selle suunas.
Ära pööra paremale ega vasemale.
Püsi... - Sirgel teel?
Väga hea!
Jõuad üsna pea väravani.
Väravani?
Ja seal sulle öeldakse, mida teha.
Mine! - Hea küll.
Ruttu!
Ära raiska enam aega! Jookse!
Jookse? Miks?
Sest Heasoovlik ei pruugi sugugi teada, mis on parim!
Mida?
Jookse!!
Kristlane!
Heldene aeg!
Kangekaelne?
Mida sa siin teed?
Hoian sind end tegemast end suuremaks lolliks, kui juba oled!
Su naine ütles, et oled ta hüljanud.
Ei, ma ei lase lahti enne, kui lubad kuulata põhjust...
Ma pean...
Ei!
Ei mingit liikumist!
Hea küll! Hea küll!
Lõpuks ometi!
Noh, Mõjutatav - aitäh, et olid mul tagalas!
Said ta kätte?
Peame minema tagasi.
Ei!
Olgu siis. Head reisi siis!
Tule tagasi! - Muidugi.
Ja kuhu sina lähed?
Ütlesin, et kuulan.
Ma ei öelnud, et peatun.
Oota mind, Kristlane!
Ja miks peaksime meie jätma kõik selle, mida armastame?
Jah, miks?
Sest see kahvatub selle kõrval,
mida Taevane Kuningas lubab oma alamatele.
Täiuslik rõõm Kuninga ligiolus!
Oo!
Ei mingit kurbust!
Vauu!
Tänavad, mis kaetud kullaga! -Hahahaaa!
Linna, mille maha jätan, on täis kurjust ja masendust.
Tal on selles osas õigus. - Ole vait!
Sust' pole mingit abi. - Hea küll.
Linn, mida otsin, on täis headust ja rõõmu
ja seda igavesti.
Tahan leida selle linna ja tulla tagasi, et öelda teistele, kuidas sinna minna.
Võid seda kõike sellest raamatust lugeda.
Näe!
Ei, ma ei näe ja ausalt öeldes ma ei tahagi!
Sa poleks tohtinud seda raamatut üldse võttagi.
See viib sind vaid teekonnale unenäosse.
Sellest rääkides...
Kell on palju ja ma igatsen oma patja.
Niisiis,
kas tuled minuga või mitte, sa rumal mees?
Tahtsin sinult seda sama küsida.
Näen, et ka sina oled kangekaelne.
Kuigi täiesti valedel põhjustel.
Tule kaasa, Mõjutatav! Las ta minna.
Me proovisime.
Kas sa ei kuulnud mind?
Kas sa ei kuulnud teda?
Kullast tänavad! Ei mingit kurbust!
Mida?
Ära ole rumal!
Hea küll.
Kuidas siis jääb?
Lõputu töö, lagunevad asjad.
Kullast tänavad, ei mingit kurbust.
Hmmm.
Näeme!
Ma ei näe mingit probleemi oma meelt muuta.
Ilmselgelt!
Oled kindel, et ei muuda oma meelt Kangekaelne?
Kas tundub, et ma tahaks?
Lollpead! Lähete vastu oma surmale!
Su vaene naine ja järelvaatajad saavad minult täieliku ülevaate.
Nii?
Kullast väravad, ei mingit kurbust.
Räägi edasi, mis veel?
Igavene elu,
südamerahu,
igavene rõõm Kuninga ligiolus,
säravad rõivad.
Milline õndsus!
Mida me veel ootame?
Lähme sinna nii kiiresti kui võimalik!
Mis see veel on?
Muda?
Muda!
Mõjutatav, on sul kõik...
Haara mul käest!
Teadsin, et poleks pidanud sind kuulama.
Kuule! Kullast....tänavad.
Säravad rõivad?
Kui sulle järgnemine on juba alguses selline,
siis kuidas võiks see üldse lõpus parem olla?
Nii palju siis sinu raamatust.
Mul pole mingit probleemi oma meelt muuta!
Ei härra!
Palun!
Aidake! Aidake!
Palun!
Sa kutsusid?
Ah?
Ma palusin abi.
Ma ei teadnud, mida muud teha.
Ja ma tulingi, sest see on mu nimi!
Aitäh!
Parem?
Miks sa astmeid ei kasutanud?
Astmeid?
Jälle kinni kaetud!
Kuningas pani need sinna, et aidata inimesi nagu sina, aga...
Üsna pea pärast mülka kuivendamist on see jälle üleujutatud
hirmude, kahtluste ja pettumuste poolt,
mis tabavad neid, kes siiamaani jõuavad.
Nii et see on... - Jah!
Näib nagu muda, haiseb nagu muda
ja...
hoiab inimesi kinni nagu muda.
Aga see ei ole. See on üks hirmude segu.
Meeleheite mülgas.
Koht, kus inimesed nagu su sõber, alla annavad,
enne, kui nad veel isegi alustavad.
Aga see oli õige. - Õige?
Minna tagasi, ma mõtlen.
Aga see teekond, millele oled asunud
ei ole mõeldud kaheti mõtlejatele.
Ei, ei!
Mitte ninnu-nännudele. Üldsegi mitte!
Ja see sohu pole midagi
võrreldes raskustega, mis on ees.
Kas võin midagi küsida?
Kas sa tunned Taevast Kuningat?
Tema saatiski mu siia.
Oled sa näinud Kuninglikku linna?
Loomulikult. - Siis astu kõrvale!
Tean, et teekond saab olema raske. Lugesin seda raamatust.
Võin vaid loota Kuninga abile, kui jätkan oma teekonda,
mida olen kindlalt otsustanud teha.
Ja ma ei vaja rohkem veenmist, Kristlane,
sest mul pole kahtlustki,
et oled pööranud oma näo valguse poole
ja ei vaata tagasi.
Jätka oma teekonda
ja ära unusta:
abi, ühel või teisel kujul, ei ole kunagi kaugel.
Aitäh veelkord, et...
Aahh!
Mmmm...muda.
Olid ikka veel veidi mudaga koos.
Hüvasti!
Pea meeles: abi, ühel või teisel kujul
ei ole kunagi kaugel.
Oh arm, oh arm, oh arm!
Veel üks mees on kadunud!
Sa oled juba kuulnud?
Jah kuulsin.
Nagu ka peremees. Ilmselgelt.
Ta on läinud mülkast edasi välistele aladele.
Niisiis pole meil enam midagi teha.
On ikka küll!
Me ei saa teda välistel aladel takistada,
aga me saame teda heidutada
hirmude, kahluste ja uhkusega.
On mitmeid, mitmeid veenmisviise!
Mida kõike ma ei teeks, et sellest asjast lahti saada!
Annaksin kõik siin maailmas, et...
Heldene aeg, mis viga pojuke?
Ja jeerum küll, mis õudne asi see sul seljas on?
Olen tegelikult just teel...
Kus küll on mu kombed?
"Maailmameelne" on mu nimi.
"Maailmameelne" esmalt ja "Tark Mees" teisena.
Ära neid kunagi sassi aja!
Mis sa ütlesidki?
Et ma olen teel Taevasesse linna.
Värava suunas, kus loodan vabaneda sellest koormast,
mis muutub iga tunniga suuremaks.
Teed hästi, kui seda teed, kallis poju!
Aga...
Jah?
Kes ütles, et saad sellest lahti seal?
Üks hea mees, kes tuli mu teele, kui vajasin abi.
Evangelist. - Evangelist. Muidugi.
Oh aeg! - Mis on?
Ja sa oled juba tulnud kogu selle tee?
Oh aeg! - Mida?
Lihtsalt see Evangelist...
Jah?
Noh...Ta on natuke...
Nii et ta on?
Jah, ta on. Arutu nagu lind.
Sel vaesel lapsel on pea pilvedes.
Oh, ei!
Mida see Evangelist küll mõtles,
saates sind sinna suunas, kus pole muud kui mured ja ohud.
Näen seda su kriimustustest,
rebenditest ja mudast, mida oled juba kogenud.
Nii et ära mine selles suunas, mis on rumal totrus,
aga mine selles suunas, mis seda pole.
Aga? - Ei mingit aga! Ära vaidle minuga.
Kuula! Jätka selles suunas minemist.
Tubli poiss!
Jätka selles suunas minemist ja ära peatu,
kuis iganes ka asjad ei paistaks.
Lihtsalt mine selles suunas, mida sulle ütlesin, kuni jõuad...
Külani, mida kutsutakse Moraalsuseks.
Sealt sa leiad mäe.
Sa tead, kui oled mäel, sest viidad ütlevad sulle.
Seal, mitte selle tobeda värava juures, mida mainisid,
öeldakse sulle, kuidas vabaneda sellest koledast asjast.
Kes seal kõnnib?
Küsisin:
kea seal kõnnib?
Mi...mi...minu nimi on Kristlane.
Mul kästi küsida härrasmehe järele, kelle nimi on Käsumeelsus.
Seda sorti mees olen ma tõesti!
Kuid härrasmees kohe kindlasti mitte!
Mulle öeldi, et te saate aidata mul vabaneda sellest k...k...koorm...?
Lõpeta see lobisemine ja asu asja kallale!
Mul pole tervet päeva aega!
"Ära raiska sekunditki"
Te pidavat aitama mul vabaneda sellest koormast?
Saan seda tõepoolest teha.
Tore! Kas teeksite siis seda palun?
No ma ei saa ju tulla alla sinu juurde või kuidas?
Ma olen mägi!
Pead ise tulema minu juurde!
A...a...aga kuidas?
Järgi juhtnööre!
Milliseid?
Kõiki neid muidugi!
"Milliseid?"
Aga neid on liiga palju!
Liiga palju? Liiga palju???
Miks küll kunagi ei piisa?
"Ära kahtle mu autoriteedis!"
Tule nüüd! Tahad ju oma koormast vabaneda?
Tule minu juurde!
Aga...?
Tee, mida ütlesin!
Tule nüüd!
Oled ikka veel liiga kaugel. Ma vaevu näen sind.
Pea sammu, mees!
Ma ei saa ju seda sinu eest ära teha!
Sul jäi üks märk vahele.
Ütlesin, et üks jäi vahele!
Ma ei suuda!
"Ära liiguta!"
Ootad, et aitaksin sind, kui sa ei suuda isegi end aidata?
Tõuse püsti!
Mida ma küll teen?
Kuidas sa küll nii ruttu teelt kõrvale pöörasid?
Ma...ma ei tea.
"Ära valeta!"
Tule nüüd! Päästame su sellest kõigest välja.
Käsud ei suuda sulle anda seda, mida otsid, Kristlane.
Nad võivad olla vaid meenutus, et sa ei suuda neid kõiki täita.
Käsumeelsus ei saa kunagi vabastada sind su koormast.
- Mida sa ütlesid?
Ma ütlesin...!
Ma alles näitan, mida ma suudan!
Paranda meelt ja näe mu väge, sa armetu mees!
Kristlane, jookse!
Matan su oma väe raskuse alla
ja vabastan maailma sinust ja su koormast.
Siin me olemegi!
Kui käsumeelsus langeb ära, paisatakse meid Teele.
Teele, millest sa kõrvale kaldusid.
See polnud päris minu süü.
Ah nii, ma mõistan.
Üks mees, keda kohtasin... Härra Maailmameelne Tar...
See lurjus!
Ta ütles, et on olemas lihtsam tee,
et saada vabaks mu koormast
Ja ma... - Said juhitud kõrvale sellelt Teelt?
Arvasin...
Arvasid, et Kuningas juhib sind valele teele?
Ei.
Tõmbasid selle häda endale ise kaela
hüljates juhendid, mille Kuningas ise sulle saatis.
Sul on õigus! See on minu süü.
Mul polnud mingit põhjust kuulata Maailmameelset Tarkpead.
See pole kellegi muu, kui mu enda süü
ja mul on väga kahju! Ma... - Andeks antud!
Mida?
Ma olen...? - Andeks saanud.
Kui pisarad on tõend kahetsusest, siis sinu omad on seda kindlasti.
Kuningas on öelnud, et iga eksimus andestatakse.
Nii, tõuse püsti!
Jätka oma teekonda, sest sul pole aega raisata
Aga õpi Kristlane, et on kaks asja, mida eksitaja paneb sind tegema.
Esimene on see, et ta eksitab sind kergesti kõrvale.
Teine, et ta muutis teekonna raskuse millekski,
mida sa tahtsid vältida.
Nüüd aga edasi värava suunas
ja pea meeles, Kristlane - ära lahku enam teerajalt!
Sa ebaõnnestusid! Haletsusväärselt!
A...a...aga sain ta teelt kõrvale.
Ja siis sa jätsid ta.
Maailmameelse Tarkpea ja Käsumeelse kätesse.
Olin kindel, et ta püütakse nende võrku.
Ta oli meie oma.
Ja nüüd ta enam pole seda!
Mida sa tahad, et ma teeksin?
Võta teised,
saada välja leegion,
tee, mis vaja!
Jah peremees, jah!
Ärge laske teda värava ligi!
Peatage ta!
Rahune maha!
Värav!
Lõpuks ometi!
Abi, ühel või teisel kujul...
Appi! Appi! Appi!
"Koputage ja uks avaneb"
Koputage ja uks ava...
Avage uks!
Jah?
Olen Kristlane ja ma...
Laske mind sisse! - Ahaa, õiged sõnad!
Jõudsingi!
Korra juba mõtlesin, et ei jõuagi, aga jõudsin.
Hakkama sain!
Siin ei öelda kellelegi "ei".
Mida sa teed?
Mulle öeldi, et see tuleb ära, kui siia jõuan.
Usun, et sõnad olid: "Seal öeldakse sulle, mida teha."
Hea küll siis.
Ütleksin,
et hakka parem jooksma!
Jooksma?
Olukorda hinnates - mida varem, seda parem.
Tule nüüd!
Aga ma arvasin, et mu teekond on läbi.
- Läbi? Oh ei, kulla poiss.
Su teekond alles algab ja kui ma oleks sina, siis ma...
Tee üks sprint, kohe!
Mine! Ruttu!
Kus ma tean, kus suunas minna? - Otse tee, alati otse!
See viib sind Tõlgendaja juurde.
Mine nüüd!
Üks abi kuluks nüüd küll juba ära.
Mis see küll on?
Tahad, et järgneksin sulle?
Ke..kes sina oled?
Mu kallis, kallis poiss.
Mina olen Tõlgendaja.
Olen oodanud sind.
Ja mina ootasin mingit sorti maja.
Asjad pole alati nii nagu tunduvad, kallis Kristlane.
Mõnikord võivad elu keerdkäigud
viia sind kõige huvitavamatesse kohtadesse.
Väravavahil oli õigus, kui ütles, et leiad siit abi.
Kas midagi on viga?
Valgus...
see tundub järgnevat sulle.
Nagu peabki.
Ma olen ju Tõlgendaja.
Ma toon valgust sinna, kus on varjud.
Mõistan.
Kas tõesti, Kristlane?
Kas ma tõesti...
Näed ja mõistad?
Nüüd vist enam mitte.
Teel siia käisid sa pimeduses.
Olen siin, Kristlane,
et anda valgust su ülejäänud teekonnale.
Kes nemad on?
Me oleme Kuninga järgijad,
kes juhib meid valguse järgi oma raamatus.
Kuninga lubadused on koguaeg nende silme ees
ja nende igatsused on igaveste asjade järgi.
Pea seda meeles, Kristlane!
Sest sa kohtad inimesi,
kes teesklevad juhtivat sind õigele teele,
kuid juhivad sind hoopis...
masendusse.
Ja see?
See on?
Kirg, kes viskab kohutava jonnihoo, sest ta tahab asju.
Ma tahan seda!
Küll sinust tuleb ikka hellik, kui suureks saad.
Kannatlikkus seevastu
rõõmustab asjade üle nõnda nagu need tulevad.
Õpid vaatama ja mitte lihtsalt nägema, Kristlane.
Väga hea!
Ja tõlgendus siin on?
Pean rahulikult ja kannatlikult ootama asju,
mida Kuningas on mulle lubanud
ja mitte laskma ahvatleda end teelt kõrvale.
Asjad, mida oled näinud, aitavad sind sel teekonnal
ja lõpuks:
kui mõtled, emiks ta jääb puuri,
siis küsi ta käest.
Härra?
Miks te nii meeleheitel olete?
Ei...
Kuidas palun?
Härra, ma ei kuule teid. - Ei mingit lootust!
Ei mingit lootust, ei mingit lootust!
Ei mingit looootust! Eiiiiiiii!
Ei mingit lootust, ei mingit lootust! Eiiii!
See viimane oli väga ebameeldiv.
Nagu meeleheide tavatsebki olla.
Aga mida see tähendas?
See jääb sulle tõlgendada, kui selleks oma aeg.
Minu kingitus sulle, et aidata sind sellel teel,
on kokkuvõetud järgmistes sõnades:
Vaata ja ära lihtsalt näe.
Kuula ja...
Ja?
Ära lihtsalt kuule?
Sa oled valmis jätkama oma teekonda.
Mõtiskle asjade üle, mida täna õppisid,
et need avardaks su nägemist
ja juhiksid sind kohta, kuhu su süda nii väga igatseb.
"Kannatlikkuse tee"
"Kirgede allee"
Milline neist?
"Vaata, ära lihtsalt näe."
See ei tundu üldse loogiline.
Aga ma pole eksinud, minnes mööda Kuninga teed,
kui keeruline see ka ei tunduks.
Kui pean edasi minema,
siis Kuningas annab mulle jõudu.
Ja kui ta tahab mu koormat kergendada...
Mida?
Rõõm!
Millele ma küll lähenen,
et mu koorem võetakse lõpuks ometi ära?
Mul oli õigus järgnedes Kuninga teele.
Kus...
iga sammuga
teeb ta mind
vabaks!
Ma olen vaba!
Kas mõistad, mis just juhtus, Kristlane?
Kes teie olete?
Me oleme Kuninga sõnumitoojad.
Kas mõistad, mis just juhtus?
Mu süda - see on saanud puhtaks.
Mu Kuningas tegi, mida ma ise ega keegi teine saanuks teha.
Ta on vabastanud mind mu koormast ja andnud mulle uue elu!
Ta tõesti on.
Uued rõivad - uuele elule!
Kuningas on teinud sind üheks Tema omade seast.
Oled nüüd nagu prints Tema ees, Kristlane.
Mu süda voolab tänust üle.
Mu närused kaltsud ja raske koorem
on minult ära võetud
ja nende asemel on selline õnnistus!
Milline imeline õnnistus!
Võrreldamatu millegi muuga!
Jätka nüüd oma teekonda,
kuni jõuad Ilusa paleeni.
Seal sind värskendatakse ja sa oled valmis selleks, mis on ees.
Me ei saanud midagi teha.
Me proovisime.
- Aga mitte piisavalt hästi!
Me...oleme sind alt vedanud.
Võibolla ta lihtsalt unustatakse?
Võibolla peaksime ta lihtsalt jätma?
- Ta lihtsalt jätma? Ta lihtsalt jätma?
See ohmakas on meile nüüd suurem oht kui ta seda varem oli!
Oht? Aga kuidas?
Teda ei unustata.
Teised hakkavad proovima seda sama.
Ei, ta tuleb peatada!
Aga ta kannab ju pitserit?
Kas pead mind nii võimetuks?
Kas sa pole näinud,
kui paljusid olen pannud pöörduma oma teekonnalt sellele teele?
Ajaks, mil olen sellega lõpetanud,
lamab see Kristlane
omaenda verelombis.
Lõpuks ometi!
Mis see oli?
Lihtsalt metsloomad.
Mida küll teha?
Pean minema edasi.
Appi!
Tule! Tule, Kristlane!
Tule!
Oled näidanud üles suurt julgust, Kristlane.
Oled läbinud oma usu läbikatsumise.
Vaevu, kuid...
Minu nimi on Valvas ja see on minu kodu
ja ka sinu.
Mu süda ikka veel puperdab.
Kartsin, et peaaegu kaotan oma äsja leitud rõõmu.
Peaksid olema surnud, et mitte mingit hirmu tunda,
aga ära lase sel end häirida.
Nüüd oled siin minuga
ja minu tütardega.
Taktitunne,
Ettenägelikkus,
Vagadus
ja Armulikkus.
Tervitame sind oma perekonda, hea Kristlane.
- Aitäh!
Aitäh te külalislahkuse eest!
Ma pole kunagi midagi sellist näinud.
Taevase linna Kuningas ehitas selle maja,
eesmärgiga värskendada palverändureid nagu sina.
See on nüüd sama palju sinu maja kui meie oma.
Teised on võtnud ette sama tee, millel sinagi oled.
Olgu nende eeskuju sulle julgustuseks,
sest oled nüüd osa nende aulisest seltskonnast.
Sa ei käi enam üksinda.
Kuid nüüd tule palun lauda.
Ja see on see, mis tõi mind sellele teekonnale.
Aga pean ütlema, et iga samm on õpetanud mulle midagi uut
ja iga raskus on mind tugevdanud.
Olen õppinud, et Kuningas ei raiska midagi
ja
siin ma nüüd olen - ikka veel ühes tükis.
Ja sinu perekond?
Õde!
Ma ainult küsisin, sest näen neid sinu südames.
See on minu ainus kahetsus.
Kui vaid oleksin suutnud neid paremini veenda!
Sa ei pea siin oma pisaraid varjama, Kristlane.
Oled perekonna keskel.
Ma armastan oma naist
ja ma armastan väga oma lapsi.
Neist rääkimine teeb mulle head.
Kannan neid oma südames,
hoides kinni Kuninga tõotusest,
et ka nemad võiksid mõista ja järgneda.
Või et mul oleks rahu, kui nad otsusutavad mitte.
Ole kindel, et Kuningas on teadlik sinu kurbusest
ja ükski nende eest valatud pisar ei lähe kaotsi.
Ole rahus, hea Kristlane ja vii oma koormad Kuninga jalge ette.
Sest mitte ükski su juuksekarvadest ei lange ilma Tema teadmata.
Tule nüüd, meil on eriline koht su jaoks täna,
et puhata oma väsinud pead,
südant
ja oma hinge.
Minu meelest see sobib talle. - Muidugi!
See täidab oma eesmärki.
See pole sama mugav, kui mu teised rõivad.
Parem hoia seda siiski oma teekonna järgmiseks etapiks.
Nii, saadame teda, kuni...
Pole vaja endale tüli teha.
Oh aeg!
Armas aeg!
Kõik on korras!
Ilmselt on see sama ohtlik minna mäest alla, kui ronida üles.
See on igaühe jaoks raske minna alla alanduse orgu
ja kui nad lähevad, peavad nad kõndima üksinda.
Mida?
Kõlas nagu sa ütlesid
org...
Mis see on?
Kus ma olen?
Nii...
mõõk,
kilp,
sõjarüü...
Nad valmistasid mind ette lahinguks!
Julgus!
Miks Kristlane?
Mida sa teed siin selles jubedas kohas?
Nii kaugel oma mugavast kodust ja armastavast perest.
Kes sina oled?
Kas sa ei tunne mind ära?
Mina olen ju su prints!
Minu prints?
No tõesti!
Mõõk? Nagu näed, olen relvitu.
Nii, lähme nüüd tagasi. - Tagasi?
Kristlanna ja poiste juurde.
Sul pole aimugi, kuidas nad sind igatsevad.
"Isa, tule koju!"
"Kui sa vaid tagasi tuleksid!"
Sa igatsed neid, kas pole?
Igatsen.
"Isa, kus sa oled? Tule koju!"
"Oh Kristlane, miks?"
Aga
ma olen sellel teekonnal Kuninga eest
Ja ma ei lase end ümber veenda.
Nii üllas.
Usu mind, keegi ei imetle sind rohkem kui mina.
Aga mõtle!
Isegi, kui jõuad oma sihtkohta, siis mis saab neist, keda armastad?
Võibolla päästad iseenda, aga...
mis neist saab?
Ei,
arvan, et on parim, kui tuled minuga koos tagasi.
Nüüd!
Pane oma mõõk maha.
"Ja nende igatsused on asjade järele, mis kestavad igavesti.
Pea seda meeles, Kristlane,
sest sa kohtad inimesi,
kes teesklevad juhtivat sind õigele teele,
aga juhivad sind ainult..."
Õnnetusse.
Mida?
Kuningas ei ole mind kunagi alt vedanud
ja mina ei vea ka Teda alt.
Sa eksitaja!
Sa valetaja!
Sa kõigi valede madu! - Vait!
Ma teenisin sind ega eidnud muud, kui õnnetust!
Vait!
Mu ustavus kuulub Taevasele Kuningale!
Kas tõesti? - Sa kuulsid mind!
Kui palju kordi oled Teda sel teekonnal juba alt vedanud?
Oled häbiks oma Kuningale!
Mis muudab Tema armu ja andestuse seda magusamaks!
Sa oled eksitaja,
kes seob oma alamaid nähtamatute ahelatega.
Kuningas on vabastanud minu omad ja ma olen vaba ning järgnen Talle.
Siis valmistu kaotama oma teekonda,
sest vannun, et sa ei lähe enam kaugemale!
Sa oled minu!
Sa ei saa minust võitu, sa petis!
Kuigi olen langenud,
tõusen uuesti
üles!
Sa veel näed mind, Kristlane!
Kui lained võtavad võimust su üle
ja surma jäised käed mässivad end su armetu hinge ümber,
olen mina seal.
Kao ära! Kao...
...ära!
Ustav?
Ja sina oled?
Nii et sa leidsid raamatu?
Õppisin selle kaudu tulevase sõja ja meie linna päritolu kohta
Neetud linna,
mis on nii vastupidine sellele, kuhu sina ja mina rändame.
See, mis kestab... - Igavesti.
Evangelist!
Hea näha sind, Kristlane!
See on mees, kes näitas mulle teed.
Ja on aardeks ka minule, sest ka mina olen tema võlglane.
Aga mis sind siia toob?
Rõõm teie seltskonnast.
Kuidas aga oleks nüüd söögiga?
Kahekordne õnnistus.
Paremat aega selleks ei saakski enam olla!
Tulge sõbrad ja puhake veidi!
Olen rõõmus.
Mitte teie rohkete katsumuste tõttu, aga teie usu pärast keset neid
ja et jätkasite oma teed.
Kroon, kallis Kristlane ja Ustav, ootab teid mõlemaid
ja see kestab igavesti.
Üks nõuanne siiski -
te ei ole veel kurja haardest väljas
ja...
Ja?
Mida sul veel meile öelda on?
Te...
Sa ei tulnud meiega lihtsalt teed jooma,
vaid midagi on veel, eks?
Ärge arvake, et pääsete ilma raskusteta.
Aga oleme juba tõestanud, et oleme võimelised neid taluma.
Ja meil on mõlgid selle tõestuseks.
Ei!
Mõtlen tõsiseid ja veel karmimaid raskusi.
Kannatusi, millest te ei pruugi põgeneda.
Mis mõttes?
Te jõuate varsti linna,
kus teid arreteeritakse.
Arreteeritakse?
Ja üks või mõlemad teist
kinnitavad oma tunnistust verega.
Linn, millest läbi lähete, on ainulaadne.
Tere tulemast Tühisuse laadale!
See ehitati kurja Apollüoni poolt
sellele samale teele, mis viib Taevasesse linna.
Linnas peetakse laata, mis ei lõppe kunagi.
Ja selles te kohtate kõike, mis ahvatleb inimsüdant.
Vaata, neid pole küll enne näinud!
Te peate minema läbi selle linna.
- Tere, võõrad! Proovige me alkoholi!
Aga olge valvel ja ärge olge liialt enesekindlad.
Võtke kuulda seda hoiatust!
Otsustage oma südameis, mida te teete,
veel enne, kui sisenete sinna linna.
Paljud langesid, kes jalutasid sisse üks jalg igavikul ja teine olevikul.
- Mis iganes teile meeldiks!
Eiiiiiiiiiii!
Ei?
Te ei müü seda, mida me soovime saada.
See on võimatu!
Mis siin toimub? Mida see häirimine tähendab?
Need imelikud võõrad
rõhutavad, et mida nemad vajavad, pole siin saadaval!
Nad on selle tulemusena häirinud meie laata.
Hea küll siis - kohtuniku juurde!
Aga me pole midagi teinud!
Mida see tähendab?
Miks on meie laata häiritud?
Need imelikud võõrad...
Mida nad tegid?
Mitte midagi!
Mitte midagi?
Täpselt!
Nad ei võta millestki osa,
nad ei osta midagi,
nad ei tee mitte midagi!
Te olete mitte midagi tegemisega häirinud meie laata.
On vaid üks asi, mida teha -
kutsuge vandekohus!
Vandekohus!
Kõik kohal.
Hästi. Kas meil on tunnistajaid?
Kadedus ja Auahnus.
Kas te tunnete neid vange?
Jah! Vähemalt 15 minutit.
Ja milles te neid süüdistate?
Nad ütlesid, et meil pole seda, mida nemad tahavad!
Ja mis see küll olla võiks?
Rahu, rõõmu, armastust, isetust,
kannatlikkust, rahulolu.
Ja krooni, mis kunagi ei haihtu.
Lisaks kõigele muule. - Kas me müüme seda?
Vaikust kohtusaalis!
Tulge, tulge!
Kas me müüme midagi neist asjust?
Muidugi mitte!
See on Tühisuse laat, mitte mingi La-la-laa-maa.
Ma isegi ei tea, kust selliseid asju saada.
Mulle on teatatud, et selliseid asju, millest teie räägite
ei saa müüa.
Vastasel juhul oleks need me imelisel laadal rohkesti leitavad.
See on küll tõsi,
sest neid saab ainult Kuningalt,
kes annab neid neile, kes neid soovivad.
Kuigi neid ei saa ühegi mündi hinnaga,
vaid alistades oma südame Tema parematele teedele.
On teil tõestust,
et need imelised asjad üldse eksisteerivad?
Kuninga armu läbi.
Hea küll siis, näita neid meile!
Need ei ole asjad, mida saaks käes hoida.
Kuid kõige suurepärasemad asjad, mida hoitakse südames
ja on kõige väärtuslikumad asjad raskuste ajal.
Sest just siis on nende väärtus kõige ilmsem.
Hea küll siis, kas tohin teha ettepaneku
näha neid asju, millest meil nii puudu on?
Ettepaneku mille osas?
Raskuste osas muidugi.
Raskused?
Libekeel, tule siia!
Mida te silmas peate?
Laat on häiritud,
kas see pole piisav põhjus?
Olen valmis otsuseks.
Aga mitte linna inimesed.
Millest sa räägid?
Kas sa ei näinud, kuidas nad reageerisid neile kahele koomikule?
Karistame neid karmilt ja avalikult. et me rahvas näeks,
et neil kahel puupeal pole mingit rahu, armastust, isetust
ja seda blaa-blaa-blaad, millega nad kiitlevad.
Siis me rahvas näeb, et nad ei jää millestki ilma!
Ahnii, saan aru.
Saan tõesti.
Hästi siis.
Lükkan oma otsuse edasi, kuniks tõendid on esitatud
Alustage raskustega ja naaskem laadale!
Mida te teete? - Laske mind lahti!
Nii et te tahate midagi paremat, kui meie?
Täpselt vastu pead!
See on parem veel kui laat!
Nad mida?
Võtsid vastu iga hoobi, iga kivi, iga solvangu.
Ega tahtnud kordagi kätte maksta?
Nad püüdsid isegi naeratada oma ründajatele.
Ei! Kui tühine!
Kui väga ebaloomulik neist!
Milline puhas kurjus!
Mida varem me neist vabaneme, seda parem!
See on ühehäälne!
Tooge vangid siia!
Tõendid ei rahuldanud meid.
Meie käitumine oli pidada meie... - Kord!
Ma mõistan teid surma!
Mida?
Alustage temast!
Te ei saa!
Ma just tegin seda. - Ei!
Hea küll, kõik tagasi laadale!
Ustav! - Ära muretse, kallis vend.
Selleks ju evangelist meid ette valmistaski.
Täna ma kinnitan oma tunnistuse
oma verega.
Ustav!
Ei!
Ära kurvasta,
et mind saadetakse enne sind, kallis vend!
Jää ustavaks ja me näeme taas!
Ustav!
Ära muretse, sinu kord tuleb homme.
Viige ta ära! - Ustav!
Ustav!
Mu kallis vend, Ustav!
Anna mulle jõudu ja aita mind!
Aita mind, palun!
Palun!
Laat jätkub ja me peame siin teda valvama,
kui ta on peaaegu surnud.
Sa võtsid mul sõnad suust.
Mul on mõte.
Sa mine ja naudi laata
ning jään valvama.
Muidu jääme mõlemad sellest ilma.
Tuled hiljem tagasi ja siis vahetame.
Ma ei tea...
Kuule, keegi ei saa teada.
Ära ütle midagi... - Sellest piisab!
Ei, palun!
Oled üks selle linna valvuritest ja ma ei kavatse tagasi minna!
Mina ka mitte!
Ma pole siin, et sind kinni võtta.
Olen siin, et koos sinuga tulla.
Kui kuulsin, mis su kaaslasel, Ustaval, öelda oli,
tundus see mulle loogiline.
Ma pole Tühisuse laadal ainuke, kes nii tunneb.
On ka teisi.
Ilmselt see ongi põhjus, miks rada viib läbi linna.
Et teised teelised, saaks aidata inimesi nagu sina.
Näed, et olen jätnud kõik.
Ma ei saa enam tagasi minna.
Niisiis tuled sa koos minuga.
Aga mõistsin just, et ma ei tea su nimegi.
Lootusrikas.
Siis puhka täna,
nagu ka su nimi viitab - vapper Lootusrikas,
sest homme rändame edasi oma Kuninga poole.
Mu kallis vend Ustav,
sa ei surnud tühja.
See rada on natuke kivine siin.
Aga vaata!
Mis takistab meid kõndimast sellel pool teed?
Aga kui see meid õigelt teelt kõrvale viib?
Kuidas küll?
See jookseb ju paralleelselt - külge külje kõrval
nii kaugele kui näha.
Olen kindel, et kui lõikame sealt,
saame hiljem üle müüri tagasi ronida ja vältida kogu seda rada.
Järgne mulle!
Ma isegi ei näe enam rada!
Peame pöörduma tagasi, kust tulime.
Pleks kunagi arvanud, et...
Oo ei!
Ma ei tea Lootusrikas!
Usun tõesti, et peame tagasi minema.
Kuid me isegi ei näe, mis suunas minna!
Vaata!
Lähme sinna varju hetkeks.
Võime siin oodata.
See peaks varsti läbi saama.
Ja mis meil siin on?
Kaua...
Kaua me oleme siin olnud?
6 päeva.
Ei mingit toitu ega vett.
See on kõik minu süü.
Oleme seda juba nii palju kordi arutanud.
Aga see oli minu idee. - Ja mina nõustusin sinuga!
Püüda see nüüd oma peast välja saada.
Olete hukule määratud!
Oleme hukule määratud. Sina ja mina.
Mida?
Oled sa näinud neid luid seal all?
Ma ausalt öeldes ei tahagi.
Ma oleme surnud.
Loodame, et ta ei tule jälle alla.
Ma ei tea, kas suudan seda enam taluda.
Mida?
Te olete ikka veel elus?
Andsin teile kõik, mida vajasite et teha see töö ära.
Võtke ennast nüüd kokku!
Mida enamat ma saaks teha?
Miks te endale juba lõppu peale ei teinud?
Te ajate mind ikka väga...
Mis juhtus?
Ta lihtsalt minestas.
- Mitte jälle!
Oh aeg!
Ma poleks pidanud teda kuulama, kui ta tahtis minuga abielluda.
Võinuksin valida, mis tahes sobiliku hiiglase,
arvestades, kui ilus ma olin.
Aga ei! Ma pidin ikka selle kõige kenama valima.
Vaata nüüd end.
Minestanud nagu vana naine, iga kord, kui pisutki üle töötab.
Miks ma küll....
Hea küll!
Miks ta meid lihtsalt ei tapnud?
Lihtsalt teinud meile otsa peale!
Sest ta ei saa.
Mida?
Kas nägid ta käsi?
Ta võiks meiega väikse sõrmega 1:0 teha.
Nii ongi, aga...
Nad saavad, aga...
Nad ei saa.
Miks ma seda küll enne ei näinud?
Mul pole tõesti õrna aimugi, mida sa mõtled.
Vaata! Seal üleval, lae juures.
Mida sa näed?
Pealuid.
Suur pealuu, suurem pealuu. - Ei, seal keskel.
Vapp.
Seal on selle reaalsuse nimi.
Selle lossi nimi.
"Desperatio".
Meeleheite loss.
Selle pärast nad tahavadki, et me ise tapaksime end.
Sellepärast me ei saagi välja.
Oota!
Ma pole kindel, et mõistan. - Mida hiiglane ütles?
"Andsin teile kõik, et teha töö ära."
Kas sa ei näe? Nad ei saa tappa.
Nad saavad ainult muuta olukorra nii masendavaks,
et teed seda ise.
Su jaoks on alati olnud mingi väljapääsutee, kas pole?
Siin peab olema mingi tee välja. Peab olema.
Ei mingit lootust. Ei mingit lootust!
Ei mingit lootust! Ei mingit lootust!
Ei mingit lootust!
See olin mina. See olin mina seal puuris.
Nüüd ei saa mina midagi aru.
Mis on meeleheite vastand?
Ma ei tea...
Lootus!
- Mis see on?
Tee välja.
Tasa nüüd!
Natuke veel.
Hakkama saime!
Lootusrikas!
Mis see oli?
Oh sa väärtusetu!
Ole rahulik, ole rahulik.
Ära aja teda närvi.
Musirull!
Oo, suhkrutükike!
Vangid,
nad on põgenemas.
Ruttu!
Püüa nad kinni, musike!
Või ma murran su kaela!
Tulge tagasi!
Hästi paned, kallu!
Sul läheb väga hästi.
Tõesti, väga hästi!
Sa igavene saamatu!
Oh aeg!
Ruttu!
Püüa nad kinni, sa latrav loll!
Siia! Siia!
- Oleks pidanud end kuulama,
aga ei!
Oleks võinud valida, mistahes sobiva hiiglase, aga ei!
Ma pidin valima selle kõige kenama.
Selle kena...
Kujuta vaid ette seda jama,
kui hiiglane kohtub oma ärritunud naisega.
Ta langeb meeleheitesse, see on kindel!
Mis juhtus?
Mul pole õrna aimugi.
Rada paistab haihtuvat.
Ja ometi
juhitakse teid ikka edasi.
Tere tulemast, Kuninga armsatele mägedele.
Eelmaitse sellest, mis on tulemas.
Aitäh, lahke karjane!
Minu nimi on... - Kristlane.
Ja sina oled Lootusrikas.
Olete teada ja armastatud.
Kas me tunneme sind?
Osalt küll.
Teid peaks rõõmustama teadmine,
et olete selle linna lähedal, mida olete nii järjekindlalt otsinud.
Ja mille nimel ka kannatanud.
See on tõesti hea uudis!
Ja ülejäänud teekond...
On see väga ohtlik?
Jäägu see teadmine teid juhtima praegu,
et te ei käi seda üksinda.
Kuningas juhib teid
nagu karjane juhib oma lambaid.
Ta läheb alati teie ees,
isegi, kui ta on lammaste vaateväljast väljas.
Annan teile kaardi ülejäänud tee jaoks.
Olge valvel Meelitaja suhtes.
Ärge magage nõiutud maal.
Hoidke linna valgust oma silme ees.
Teeme nii nagu ütlesid, hea karjane.
Kui sa palun...
Kas see on tee, mis viib...?
Kuhu ta kadus?
Ta rääkis kaardist. Kas ta andis selle sulle?
Pidin seda sama sinult küsima.
See kuluks praegu igati ära.
Ma ei tea, mis suund võtta.
- On see alles vaade!
Pean tõdema, et seda ei juhtu iga päev,
et siia kaugele satuvad mõned teelised.
Tõeline rõõm kohata teid.
Mina olen Kristlane ja see on mu hea sõber Lootusrikas.
Millised nimed!
See võib ainult te headust peegeldada.
Olen kindel.
Eeldan, et lähete Taevasesse linna?
Läheme tõesti.
Lähme siis koos.
Aga linna valgus tundub paistvat sealt poolt?
See ainult tundub nii.
Tulge, tulge nüüd!
Tean täpselt, mida ma teen.
Olen hea inimeste tundja.
Aktsepteerin vaid nende seltskonda,
kellel on samasugune pühendunud suhtumine kui minul.
Noh, oleme püüdnud olla ustavad.
Kuigi meil on olnud ka ebaõnnestumisi.
Kristlane aga ületab mind siiski nii vooruslikkuse- kui julgusega,
olles alustanud oma teekonda palju varem kui mina.
Imetlen teda täielikult.
Ja seda kuuldes, ka mina!
Oh, olge nüüd!
Olen vaevu mingi vooruslikkuse eeskuju,
Sa oled liiga tagasihoidlik.
Jaga minuga kasvõi killukest oma vapratest seiklustest
ja minust saab igavesti su võlglane.
Noh, ma ei teagi...
Neid on nii palju.
Ah, milline alandlikkus!
Ta elas üle Meeleheite mülka. - Selle põlastusväärse muda!
Ja alanduse oru! - Kus paljud on aru kaotanud.
Põgenesime ka Kahtluste lossist.
Mida vaid vähesed on suutnud,
arvestades neid luid, mis seal laiali olid.
Ma peaks soojendama end te jalge ees.
Ja ma võitlesin ka Apollüoniga!
No tõesti, te olete suurimad...
...suurimad lollid, ma ütleks!
Sina?
Üllatus!
Arvad, et anname nii lihtsasti alla?
Lase meid lahti!
Näed neid köidikuid?
Need on kootud te enda praalimisest.
Ja seda arvestades tundub,
et te endi uhkus on takitsanud teid jõudmast sihtpunkti.
Lase meid lahti!
Kahju, et sa ei jõuagi oma naisele sõna saata.
Võin peaks ma ütlema, et me teeme seda.
Ei!
Meelitaja.
Mida? - Tema oligi Meelitaja
ja me astusime otse ta lõksu.
Kas ma üldse kunagi ka õpin midagi?
Ega see ole jälle meeleheide?
Nüüd ma ei saagi... - Lõpeta palun!
Me ei tohi kaotada lootust!
Peame meenutama, mida Karjane meile ütles.
"Pange tähele Meelitajat." - Enne seda.
"Te ei käi üksinda."
Ja te ei ole ka praegu üksi.
See oli valus!
Mõnikord, Lootusrikas, tähendab pääste haavu.
Kas te ei kohanud Õndsate mägede Karjast?
Kohtasime.
Kas ta ei andnud teile kaarti?
Ta andis ainult nõu ja hoiatas meid.
Aga kaarti...seda ta ei andnud.
Kuninga juhtnöörid ongi kaardiks, Kristlane.
Kas nad ei viidanud, kuhu minna ja kuhu mitte?
Viitasid.
Nüüd ma mõistan.
Olge valvsad, kuni viimse hingetõmbeni,
sest te olete väga lähedal oma teekonna lõpule.
Kuidas me teame, et oleme kohale jõudnud?
Kui seisate viimase varju äärealal.
Piiril, mille taga kurjal ei ole enam meelevalda.
Kus vana on jäetud igaveseks
ja algab uus elu.
Ärge kartke ületada,
sest Igavene linn asub selle taga.
Leiate oma sammud olevat sügavamad või pinnapealsemad,
vastavalt sellele, kuidas usute Kuninga ülimuslikkusesse.
Kuhu sa lähed?
Kas sa ei näe linna seal taga?
Ma otsin ülekäiku.
Kristlane!
Ma ei saa aru.
Siin ei paista mingit ülekäiku olevat.
Ei mingit teed ümber ega üle selle.
Ainult läbi sellest.
Millest sa räägid?
See pole võimalik... - Kas sa ei näe, mis see on?
See on see viimane vari.
Piir, mille taga kurjusel pole enam meelevalda.
Surm.
Surm?
Kus vana hüljatakse igaveseks ja algab uus elu.
Me saame minna edasi.
Aga me ei saa kunagi minna tagasi.
Ma lähen! - Lootusrikas?
Ma lähen, Kristlane!
Aga mina?
Mina ei lähe.
Sa pead! Oled tulnud juba nii kaugele.
Et valmistada teed teistele, Lootusrikas.
Et valmistada teed oma naisele ja perele.
Et päästa nad.
Kuid see pole sinu teha.
Täielik tee on juba makstud teiste eest
selle sama poolt, kes sillutas selle teile.
Sinu osa on olnud järgida.
Ja uskuge mind,
see pole mitte vähe andnud jutuainet su kunagise linna rahva seas.
Teised hakkavad ka järgnema!
Seal hulgas mu naine ja lapsed?
Sellele küsimusele saavad vastata vaid nemad ise.
Aga kui nad vastavad, kas juhiksid nad ainult siia punkti?
Või ka uude ja igavesse ellu,
kus kurjusel pole mingit osa?
Ma lähen!
Ma pean.
Lootusrikas?
Kogu meie tee sa ütlesid mulle,
et Kuninga teed ei vedanud sind kunagi alt
ja et tema lubadused olid tõesed
Tean, et ta ei vea mind ka nüüd alt!
Hüvasti, kallis vend!
Lootusrikas!
Ta on läinud.
- Taevasesse linna.
Kõige selle juurde, mida on lubatud
ja mida te mõlemad nii pühendunult otsisite.
Noh?
Ma kardan.
Selles pole midagi halba,
aga sa oled usaldanud oma elu Kuninga kätte.
Ja ma...kallis sõber.
Ma usaldan ta kätte oma...
Sa näed mind taas, Kristlane.
Kui lained võtavad su üle võimust,
kui surma jäised käed mähivad end su armetu hinge ümber,
olen mina seal.
Ei!
"Te sammud on kas sügavamad või pinnapealsemad
vastavalt te usule Kuninga ülimlikkusesse."
Aidake!
Ma veritsen.
Sina?
Sa oled ju see Karjane.
Ma olen.
Ma olen hea karjane.
Ma nägin verd.
Ma veritsesin.
See polnud sinu veri, Kristlane,
vaid minu oma.
Sa ei pea enam muretsema haavade pärast,
sest sa oled jõudnud kohta, kus kõik vana on möödas
ja uus elu on alanud.
Tere tulemast, Kristlane!
Tere tulemast Taevasesse linna!
Tere tulemast, vend!
Kristlane! Tere tulemast!
Mu kallis vend.
Lootusrikas!
Ustav!
Mu sõbrad!
Mu vennad!
Kui vaid mu lähedased seda näeks!
Et ka nemad tuleksid.
Et ka nemad tuleks!
Pastor John Bunyan kirjutas allegooria "Palveränduri teekond" 1600'ndatel,
olles vangistuses oma usu pärast.
"Palveränduri teekonda" peetakse Piibli järel
teiseks kõige mõjukamaks raamatuks maailmas.
Seda on tõlgitud rohkem kui 200 keelde
ja pole kunagi olnud trükist otsas.
See lugu inspireerib jätkuvalt miljoneid inimesi üle maailma,
et püsida sirgel teel,
mis viib Kuningani ja Tema Taevasesse linna.
Tean, et see murrab su südame
nagu see murrab minugi oma.
Aga, ma lähen, sest mul pole kahtlustki,
et see Raamat vastab tõele.
Olen võtnud selle lehtedelt lubaduse,
mida kannan oma südame ligi.
"Mida silm ei ole näinud,
mida kõrv pole kuulnud
ja mis inimese südamesse pole tõusnud,
mis Jumal on valmistanud, neile kes teda otsivad."
Kristlane on elus!
Poisid! Poisid, ärgake!
Teie isa on elus!
Jätkub...
PALVERÄNDURI TEEKOND
Tõlge: Minna Horst