Nepal on henkeäsalpaavan kaunis maa.
Nepal sijaitsee "maailman katolla".
Maa vetää puoleensa pyhiinvaeltajia, seikkailijoita, -
tutkijoita, vuoristokiipeilijöitä, vaeltajia, kuvaajia ja turisteja.
Nepal on vieraanvarainen maa, johon matkailijat palaavat uudelleen.
Nepalilaiset ovat ahkeria ja luotettavia.
Sherpat, vuoristo-oppaat ovat maailmankuuluja.
He ovat ohjanneet kiipeilijöitä huipuille mm. Mount Everestille.
Gurkha-taistelijat ovat kuuluisia -
rohkeudestaan ja uskollisuudestaan.
He toimivat turvamiehinä eri puolilla maailmaa.
Ihmiset ovatkin Nepalin arvokkain omaisuus ja "vientituote".
Vaan paratiisissa on ongelma.
Nepalin talous on vasta orastava.
Perheidensä taloutta parantaakseen 6 miljoonaa; 1/6 nepalilaisista, -
työskentelee ulkomailla ja lähettää rahaa kotiin.
Se auttaa perheitä merkittävästi.
Kääntöpuolena on rikollisuus, ihmiskauppa.
Maan nuoret ovat Intian, Lähi-idän ja Nepalin ihmiskaupan uhreina.
Nuoria huijataan työtarjouksilla tai heidät peräti kidnapataan.
Koskemattomat tytöt ja pojat joutuvat osaksi ihmiskauppaa, -
joka tuottaa vuosittain 200 miljardia dollaria.
Rikollisuus ruokkii niiden himoja, jotka esineellistävät naisia.
On myös seksiturismia.
Yli 50 000 tyttöä toimii Kathmandun ravintoloissa tanssijoina -
ja prostituoituina. Osa tytöistä on vasta 10-vuotiaita.
Hyväksikäyttö aiheuttaa lapsille tuskaa, tauteja, salattua kipua -
ja elämän tuhoutumista. Yhteisö hylkää heidät.
Heidän tunne-elämänsä kuolee, jotkut peräti menehtyvät.
Onko tähän vakavaan ja laajalle levinneeseen ongelmaan ratkaisua?
Uskomme ratkaisun löytyvän! Yhdessä voimme olla osa ratkaisua.
Jatka katselua niin näet, miten voit olla osa ratkaisua.
Jokainen meistä, sinä ja minä, voi vaikuttaa ja luoda muutosta.
13-vuotiaana minun piti huolehtia sukulaislapsestani ja perheestäni.
Tulin Kathmanduun etsimään työtä.
Aloitin kabinettiravintolassa.
Asiakkaat lähentelivät, lääppivät rintojamme ja intimialueitamme.
Ansaitsin 30 dollaria kuussa ja olin vailla henkilöpapereita.
Ymmärsin, että piti lähteä ja löytää parempi työ ja koulutus.
Olin loukussa, kunnes Indira tuli. Nimitän häntä didiksi, tädiksi.
Hän auttoi minua. Nyt opiskelen ompelijaksi.
Kiitos Indira-täti ja Change Action Nepal.
Työskentelin 13-vuotiaana kyläni mattotehtaalla.
Kaverini pyysi minua mukaansa, jotta voisin ansaita enemmän.
Luotin häneen ja jouduin ansaan.
Intian Mumbaissa hän myi minut ilotaloon.
Halusin auttaa äitiäni ja 6 köyhää sisarustani Nepalissa.
Kahtena vuonna tienasin vähän.
Intian poliisi pidätti minut alaikäisenä.
Olin 6 kuukautta vankilassa, missä koin seksuaalista hyväksikäyttöä.
Lopulta vapauduin, vaan kotikylässä minua hyljeksittiin.
Perheeni hylkäsi minut, olinhan myyty tyttö, HIVin kantaja.
Hylkäämistä kesti 20 vuotta.
Äskettäinen maanjäristys surmasi monia kylässämme, myös perhettäni.
Minulle se toi muutokseen hyvään.
Indira-täti ja minä toimme hätäapua kyläämme: ruokaa ja lääkkeitä.
Nykyään sekä perheeni että kylämme hyväksyvät ja vastaanottavat minut.
Kiitos Indira-täti ja Change Action Nepal!
Sain tavata Indiran, jonka peloton rohkeus veti puoleensa.
Hänellä on kyky puhua selkeästi ja ytimekkäästi.
Indira puhuu totuutta maan epätoivoiseen tilanteeseen.
Rakastan Indiraa hänen työnsä vuoksi; onhan hän rakastava äiti -
heille, joita on kohdeltu kurjasti.
Tulimme perheenä Nepaliin auttamaan Indiraa; -
tuomaan elämää ja aikaansaamaan muutosta.
Jay Rawlingsin filmi
CHANGE ACTION NEPAL - MUUTOS TOIMINTA NEPAL
Yhteistyössä Still Small Voice ja Jerusalem Vistas / Israel Vision.
Tämän sairaan naisen todistus antaa kasvot Nepalin lasten epätoivolle.
Hänet kidnapattiin ja myytiin 12-vuotiaana kotikylästä.
Tähän päivään asti hän on kärsinyt verenvuodosta, -
jonka aiheuttivat raiskaukset, väkivalta ja hyväksikäyttö.
12-vuotiaana, jo ennen kuukautisten alkamista, -
luotettu naistuttava kylästäni narrasi minua veljensä kanssa.
Minut myytiin Intiaan 500 dollarista.
Siellä minut myytiin lapsimorsiameksi.
Vaikka olin liian nuori, mies teki väkivaltaa ja raiskasi toistuvasti.
Vahingoituin. Aloin kärsiä emättimen verenvuodosta.
Silti jäin sinne.
Synnytettyäni kaksi lasta mies alkoi hakata minua jatkuvasti.
Hän pahoinpiteli myös lapsia.
Hän piti meitä nälässä.
Kahdeksan vuoden jälkeen karkasin lasten kanssa. Piilouduin.
Eräs vanhempi henkilö auttoi minut Nepaliin.
Kotikylässä perheeni hylkäsi minut.
Veljeni haukkuivat minua lutkaksi, joka oli pilannut elämänsä.
Lähdin lasteni kanssa Kathmanduun.
Aloitin siellä työt seksi- ravintolassa elättääkseni lapseni.
Kaksi kuukautta omistaja haukkui rumaksi ja flirttitaidottomaksi.
Ujostelin ja pelkäsin, joten joskus pysyttelin poissa ravintolasta.
Silloin pomoni ei maksanut minulle 25 dollarin kuukausipalkkaani.
Hän on liian vanha seksityöhön, -
mutta kouluttaakseen lapset, hän sinnitteli kotiapulaisena.
Huono terveys estää työnteon.
Perheeni voisi kyllä auttaa minua, vaan eivät sitä tee. Olen yksin.
Hylättynäkin Arati tahtoo estää saman tapahtumisen tyttärilleen.
Minut on raiskattu usein.
Bussiasemalla kolme miestä piti minusta kiinni ja raiskasi.
En tuntenut oikeuksiani; olinhan pelkkä kyläläinen.
En tahdo tytöilleni samaa kohtaloa.
En osaa lukea, siksi laitan lapset kouluun.
Vaan he tahtovat töihin ulkomaille auttaakseen minut köyhyydestä.
Olen auttanut tässä tilanteessa olevia naisia.
Läheinen ystäväni kertoi, että -
asiakas oli naisen puhelun aikana -
lähennellyt tämän 2-vuotiasta tytärtä.
Meidät esiteltiin nuorelle äidille, -
jonka aviomies lähti Lähi-itään työhön.
180 dollarin kuukausipalkka raskaasta rakennustyöstä, -
kovassa kuumuudessa, -
ei riittänyt perheen elättämiseen Kathmandussa.
Vaimon piti siis löytää töitä.
Joskus aviomies on ulkomailla ja vaimo on kotikylässä.
Jos mies ei pysty lähettämään riittävästi rahaa, -
lapset eivät saa koulukirjoja.
Niinpä he tulevat Kathmanduun ja yrittävät saada töitä.
Joskus he eivät löydä töitä ja ajautuvat ns. huonoihin hommiin.
He joutuvat kuin verkkoon, josta eivät enää pääse irti.
He ansaitsevat, ja systeemi pyörii.
Niin kävi tälle nuorelle äidille kauhistuttavin seurauksin!
Naisen ollessa töissä lapsenvahti soitti ja käski pian kotiin, -
koska naisen 4-vuotias tytär oli aivan kylmä.
Tultuaan äiti tajusi lapsenvahdin miehen, luotettavan naapurin, -
menneen tytön makuuhuoneeseen ja raiskanneen tytön!
Poliisi saapui ja löysi lapsen verilammikosta.
Sairaalassa lääkärit tekivät hätä- operaation pelastaakseen lapsen.
Tytön valtavien sisäelinvaurioiden vuoksi lääkärit arvioivat, -
ettei hän aikuisena saisi lapsia.
Indira vei meidät lohduttamaan.
Halatessani nainen rentoutui heti. Kysyin: "Mikä on suurin pelkosi?"
Hän itki ja vastasi: "Tyttäreni tulevaisuus pelottaa."
"Mitä hänelle tapahtuu, kun hän kasvaa?"
"Onko hän pysyvästi vaurioitunut?"
"Raiskauksen jälkeen pieni tyttöni oli kuin ... kuollut ."
Hämmästelin äidin vastausta ja kysyin tulkiltani: -
- Sanoiko hän, että tytär oli kuin kuollut raiskauksen jälkeen?
Indira vastasi: "Kyllä, juuri niin hän asian ilmaisi."
Silloin tiesin voivani kertoa hänelle tarinani.
Ensin vauvana ja myöhemmin 4-vuotiaana -
jouduin hyväksikäytön uhriksi omassa kodissani ja perheessäni.
Olin 'kuollut' lapsi ja aikuinen. Sitä kesti lähes 40 vuotta.
Elin tuskaa, salailua, hiljaisuutta ja ahdistusta kantaen.
Kunnes eräänä päivänä löysin onneksi avun ja vapautuksen.
Siihen asti olin elänyt itkien.
Tapasin ihmeellisen naisen, joka auttoi minua kohtaamaan trauman.
Astuin häkkiin, josta kaikki alkoi. Hän kannusti minut vapauteen -
ja kohtaamaan demonini - hyväksikäyttäjäni; -
hyväksikäytön ja raiskauksien aiheuttamat pelot ja tuskan.
Opin ottamaan oman tahtoni takaisin hyväksikäyttäjiltäni.
Siitä alkoi hidas muutos.
Sanoin lempeästi tälle kallisarvoiselle äidille: -
- Lapsellasi on tulevaisuus ja toivo!
Indira ja minä opetamme sinua auttamaan lastasi.
Lapsellesi on tärkeintä maailmassa, että sinä olet hänen kanssaan.
Sinä et äitinä koskaan jätä häntä.
Yksi vahvimmista siteistä on äidin ja lapsen välillä, -
erityisesti, jos lapsen isä on poissa.
Rakkaussidos tuottaa parantumista.
Luettelin auttamistapoja.
Kerroin ihanasta äidistäni ja häneltä tulleesta rakkaudesta.
Mummot ja tädit ovat myös tärkeitä, samoin luotettavat miehet.
Näin toivon pilkahduksen naisen silmissä, silti hän toisti: -
"Pelkään, ettei tyttäreni ikinä saa lapsia, lääkäritkin sanoivat niin."
Saitoin lohduttaa todeten kyllä tuntevani tuon pelon.
Ollessani nuori ja naimaton lääkärit sanoivat minulle samaa; -
etten koskaan saisi lapsia.
No, nyt minulla on neljä poikaa, ja he filmaavat sinun tarinaasi!
Sinun tulee antaa tyttärellesi mahdollisimman normaali lapsuus.
Kerro hänelle, että teit kaikkesi suojellaksesi häntä.
Sano, että hän on kaunis tyttö, ja rakastat häntä.
Kerro se joka päivä.
On etuoikeus työskennellä äitini kanssa.
Autan häntä mediatyössä ja nettisivujen suunnittelussa.
Nepaliin tulo on ollut paitsi inspiroivaa, myös tuskallista.
Olemme kuulleet koskettavia todis- tuksia ihmiskaupasta ja seksiorjista.
Matka on avannut silmämme suuremmalle päämäärälle.
Nepalissa on hitaasti alkamassa työ lasten suojelemiseksi, -
YK:n asettamien lasten oikeuksien mukaisesti.
Poikien ja tyttöjen kauppaaminen on vakava ongelma.
Se rikkoo rajusti lasten oikeuksia.
Nepal on hyväksynyt lasten oikeuksien sopimuksen.
Nepalissa on paljon raiskattuja tyttöjä.
Raiskaaja on usein perheenjäsen: isä, veli tai setä.
Salailuun vaikuttaa kulttuuri; hinduismi ja buddhismi.
Asioita ei käsitellä, eivätkä uhrit parane.
Täällä hyväksikäyttö salataan.
Salailun vuoksi naiset uhriutuvat yhä uudelleen.
Miten muuttaa salailukulttuuri?
Aloitan vastaamalla siihen, miten itse sain voimaa muuttua?
Ensimmäisen kokemukseni elävästä Jumalasta sain 4-vuotiaana.
Seuraava suuri kokemus oli täällä, Kathmandussa, 1968.
Istuimme tulisijan ympärillä Yak &Yeti -hotellissa.
Puolestani rukoiltiin pyytäen Pyhällä Hengellä täyttymistä.
Pyhä Henki oli tietysti elämässäni, olinhan ottanut vastaan Jeesuksen.
Jeesukselta sain pelastuksen keholleni, mielelleni ja sielulleni.
Sain Jumalan voiman Pyhän Hengen kasteessa.
Oppaamme Indira on syntyisin Länsi- Nepalista, kastittomasta perheestä.
Hän ylitti esteitä saadakseen yliopistotutkinnon valtiotieteissä.
Vanhempani olivat lukutaidottomia.
Olimme kastittomia. Isäni oli vaatturi.
Kastittomalla eli dalitilla ei ole lupaa koskea yleisen hanaveteen.
Kastittomat eivät saa astua toisten koteihin, eivätkä osallistua -
julkisiin tilaisuuksiin tai astua hindutemppeleihin, -
vaikka harjoittavat hindulaisuutta.
Yliopistolla joku antoi Indiralle Raamatun.
Ensireaktio oli kuitenkin kielteinen.
Luin Johanneksen evankeliumin, jossa Jumala sanoi:
"Minä olen tie, totuus ja elämä."
Jos Hän on tie, -
onko Hän tie vain etuoikeutetuille?
Jos Hän on valkeus, mikä on tuo valkeus?
Nepalissa köyhät elävät pimeydessä.
Koin, ettei se ollut minua varten.
Kaadoin Raamatulle bensaa, sytytin ja poltin sen.
Myöhemmin Indiran suhtautuminen muuttui.
Kristittynä hindumaassa on vaikea käsitellä ihmiskauppaa, -
poliisin, lakimiesten ja hallituksen virkamiesten kanssa.
Suurin osa maallisista järjestöistä ei harjoita hyväntekeväisyyttä.
Ne toimivat puolustusasianajajina, mutta eivät tue uhreja.
Minä autan hyväksikäytettyja: -
vetoan hallitukseen, jotta uhreja autettaisiin. Teen tukityötä.
Indiran ollessa 15-vuotias, hänen äitinsä sai syövän.
Indira matkusti äitinsä kanssa syöpähoitoihin Intian Mumbaihin.
Klinikka sijaitsi 'punaisten lyhtyjen' alueella.
Äidin nukahdettua utelias Indira lähti katsomaan ilotaloa.
Pientä laiheliinia luultiin pojaksi ja häneltä kysyttiin: -
minkä tytön hän haluaisi. Hän vastasi: "Pienen nepalilaisen."
Jäätyään kahden hän kysyi nepaliksi "Kauanko jo täällä, mistä tulet?"
Siitä lähtien Indira tahtoi kääntää seksikaupan uhrien kohtalon, -
ja vapauttaa tytöt hyväksikäytöltä.
Ihmiskauppaa tapahtuu Nepalissa hälyttävässä määrin.
Se on vakva ihmisoikeusrikkomus.
Se on naisten ihmisarvon vastaista. Maailman tulee tietää totuus.
Lasten oikea paikka on kouluissa - ei ilotaloissa.
Tyttöjen ja poikien kasvupaikka on koti ja koulu - eikä porttola.
Alaikäisten kauppaaminen rikkoo ihmisoikeuksia.
Korostan, että ihmiskauppa lapsilla on rikos ihmisyyttä vastaan.
Jos naiset ovat alistettuja, on koko kansakunta heikko.
Olemme menettämässä luovan voimamme.
Suurin syy Nepalin ihmiskauppaan on köyhyys.
Siksi tyttöjä kaupataan.
Vanhemmat, tädit ja sedät myyvät tyttöjä ulkomaille.
Kyse ei ole vain tyttöjen pelastamisesta, -
vaan tarvitaan myös työmahdollisuuksia ja tukea.
Tyttöjä täytyy varjella joutumasta ihmiskaupan uhreiksi.
Mielestäni heille tulee tarjota koulutusta ja mahdollisuuksia.
Näin ihmiskauppa tyrehtyy eikä tyttöjä myydä.
Kun lapset käyvät koulua, ihmiskauppa vähenee 80 %.
Nepalin maaseudulta monin paikoin ei löydy yli 10-vuotiaita tyttöjä.
Kaupattujen tyttöjen ja poikien ikä on keskimäärin 13-14 vuotta.
Tyttöjen tultua murrosikään heitä myydään.
Kaupattuja kohdellaan julmasti, niin fyysisesti kuin henkisestikin.
Heidän ylleen sälytetään taakka.
Nepalissa sitä kutsutaan velkakahleeksi.
Vanhemmille annetaan rahaa 'lainaksi' -
ja tytöt 'maksavat sen työllään.'
Palkka 'työstä' maksetaan siis etukäteen.
Usein tytöt luulevat pääsevänsä kauneuden- tai kodinhoitajiksi.
Sitten he tajuavat tulleensa myydyiksi ilotaloihin.
Heillä ei ole passia tai papereita, eivätkä he osaa maan kieltä.
He eivät pääse pakoon, ovathan he nuoria, eivätkä osaa etsiä apua.
Nepalissa kaupan pääaluetta on turistikeskus Thamel.
Päivisin shoppaillaan ja iltaisin mennään ravintoloihin.
Ruokailua seuraa kabinetti- käynti numeroituine tyttöineen.
Valitaan jokin numero kuin jälkiruoaksi.
Myös Pokharassa on paljon näitä kabinettiravintoloita.
Maailmanlaajuisesti Nepal on seksiturismin ykkösmaita.
Thaimaa on toinen kuuluisa seksiturismimaa.
Kathmandussa on 45 000 - 50 000 tyttöä, jotka työskentelevät -
kabinettiravintoloissa, hieronta- ja tanssipaikoissa.
Tytöt kuvittelevat saavansa kunnon hyväpalkkaisen työn.
Täällä he havaitsevat, ettei hyviä työmahdollisuuksia ole.
Helpoin tapa saada työpaikka on mennä 'huviteollisuuteen'.
Sitä pyörittävien on helppo houkutella tyttöjä, -
mutta palkka on pieni, vain 15-25 dollaria kuussa.
Tarjoavatko he tytöille asunnon? - Ei, tytöille ei tarjota asuntoa.
He saavat ruokaa ollessaan työssä.
Pomot eivät itse tarjoa tytöille hyvää ruokaa.
Asiakkaan täytyy tarjota ruoka tytöille.
Eli saadakseen ruokaa tytön täytyy miellyttää asiakasta.
Ilman miellyttämistä ei heru palkkaakaan.
Tytöt aloittavat tarjoilusta, sitten heidät opetetaan tanssimaan.
He päätyvät 'tanssijoiksi'.
Puetaanko heidät kauniisiin vaatteisiin?
Joskus omistajat huolehtivat puvuista, -
useimmiten tytöt ostavat ne itse.
Entä AIDS?
Tytöistä 67 % on alaikäisiä.
Tutkimusraportin mukaan 67 % tytöistä on 11-14 -vuotiaita.
Entä AIDS-tapaukset?
Tutkimusraportin mukaan Thamelin alueella, -
toimii 1 500 seksityöläistä, joista 700 kantaa HIV-tartuntaa.
Järkyttävää.
Anteeksi, mutta se tuntuu...
Mitä tapahtuu, jos alaikäinen pidätetään?
Poliisin pidättäessä tyttöjä AIDSista ei välitetä.
Eivät he piittaa AIDSista.
Päästäkseen vankilasta tyttöjen pitää maksaa sakko.
Yleensä ravintolan omistaja ja poliisi ovat hyvissä väleissä.
Joten poliisi soittaa omistajalle, ja tämä menee poliisiasemalle.
Omistaja maksaa sakon poliisille, ja tyttö joutuu jälleen uhriksi.
Toimiiko omistaja myös parittajana? -Kyllä.
Paljonko sakkoa parittaja maksaa saadakseen tytöt vapaiksi?
Sakko on ~ 10 000- 30 000 rupiaa.
Eli suunnilleen 100-300 dollaria.
Meitä oltiin viemässä asunnolle, kun poliisi pysäytti auton; -
vei poliisiasemalle haukkuen meitä huoriksi ja lutkiksi;
vei kännykät, korut ja huivit ja syytti prostituoiduiksi.
Vastata emme voineet.
Seuraavana päivänä omistaja auttoi meidät vapaiksi.
Meitä kyydinnyt mies sai syytteen.
Hänet pidätettiin 24 päiväksi. Poliisi vaati 150 dollarin lunnaat.
Omistaja ei suostunut maksamaan; meidän tyttöjen piti kerätä rahat.
Avaan suuni vaiennettujen puolesta.
Nepalilaisten rekrytoimisessa kotiapulaisiksi on tiettyjä sääntöjä.
Ihmiskauppiaat ovat käyttäneet näitä sääntöjä hyväkseen.
Nepalin ihmisoikeuskomitea raportoi ihmiskaupan kasvaneen 61 %.
Nepalista on tarjottu kotiapulaisia Lähi-itään vuodesta 2010.
Naisilla on oikeus liikkua vapaasti maasta toiseen.
Nainen voi siis matkustaa vapaasti, tarvitsematta siihen perheensä lupaa.
Tätä naisen perusoikeutta liikkua ihmiskauppiaat käyttävät hyväkseen.
He kuljettavat naisia Nepalin kylistä Lähi-idän eri maihin.
Lähi-itään viedyt naiset joutuvat 'sponsoriensa' seksiorjiksi.
Naiset kärsivät henkistä ja fyysistä tuskaa, hyväksikäyttöä.
Osa naisista päätyy itsemurhaan.
Ihmiskauppias tuli kyläämme ja antoi rahaa henkilöpapereihin.
Matkustin naisen kanssa Kathmanduun.
Sain kaikki paperit 2-3 kuukaudessa.
Nainen pyysi minua mukaansa. Vastasin: "EI käy!"
Hän piti paperini ja kielsi kertomasta vanhemmilleni.
Pelästyin. Kieltäydyin lähtemästä.
Vaan lupailtiin hyvää palkkaa, joten lähdin mukaan Intiaan.
Siellä paperit olivat valmiina Dubaissa toimivaan yritykseen.
Lukutaidottomana en tiennyt viisumistani.
Vierastyöläisnaisia lähetetään Nepalista Lähi-itään, -
noista maista lähetettyjä ennakkomaksuja vastaan.
Naisen hinta on 200 000 - 500 000 rupiaa, ~ 2 000 - 5 000 dollaria.
Siksi ihmiskauppiaita kiinnostavat naissiirtolaiset.
Nepalissa toimii verkosto, joka etsii avuttomia maalaistyttöjä.
Naiset viedään Kathmanduun, missä he odottavat passin saamisen ajan.
Heille tehdään terveystarkastus. Naisille ei koidu kuluja.
Naiset viedään Delhiin tai muualle, mistä heidät lähetetään Lähi-itään.
Sain selville, että minut oli myyty Saudeihin 2 000 dollarilla.
En tiennyt ihmiskaupasta mitään.
Aloitin kotiapulaisena Saudeissa.
Kapinoin; heittelin isäntäväkeä omenilla ja huusin lapsille.
Äänettömät, epätoivoiset, avuttomat ja turhautuneet naiset.
Nämä naiset elävät helvetissä.
Elämä kylissä on kovaa, kuin paistinpannulla istumista.
Vierastyöläisen kohtalo on hyppy liekkeihin. Siitä heitä varoitan!
Saudi sanoi: "En tahdo tätä kapinallista Nepalin tyttöä!"
Hän vei minut takaisin kuwaitilaiselle kauppiaalle.
Se oli outoa. Kukaan ei puhunut, toiset katsoivat minua pahalla.
En saanut puhua nepalilaisille.
80 % ihmiskaupan uhreista on skitsofreenisia.
Suurlähetystöjen lähettäessä uhreiksi joutuneita takaisin, -
käytetään yölentoja.
Käytetään juuri yölentoja, jotta suuri yleisö ei näe totuutta.
Uhrit tuodaan lennoilla myöhään.
Ihmiset eivät tiedä, mitä tapahtuu.
Kuulin siirtolaisilta totuuden. Kyse on ihmisarvon riistosta.
Ansiota saa vain tuottavassa iässä.
Kun naisten 'myyntiaika' on ohi, 'tuotanto' ei tue heitä kotimaassa.
Ei ole tukiverkkoa.
Nuoret 18-, 19-, 20-vuotiaat, alle 45-vuotiaat siirtotyöläiset -
ovat 40-, 45- tai 50-vuotiaina jo liian vanhoja markkinoille.
Hallituksella ei ole keinoja tukea näitä naisia.
Maa, jossa he ovat työskennelleet 15 - 25 vuotta, ei tarjoa mitään.
Se on käyttänyt heidän nuoruutensa ja energiansa; tuottavan iän.
Sitten heidät dumpataan kuin roskat roskakoriin.
Ja suuri roskakori on tämä maa!
Heidät ajetaan tänne vailla sosiaaliturvaa tai eläkettä.
Eräs intialainen auttoi minut takaisin Nepaliin.
Menin valittamaan poliisille. He suuttuivat, koska läsnä oli aktivisteja.
Poliisit lähettivät minut ammattiyhdistykseen.
Kansallinen naiskomitea näki, että värvääjälläni oli kunnon paperit, -
joten häntä ei asetettu vastuuseen!
Tälläistä ei saa sietää! Sanon: nollatoleranssi ihmiskauppaan.
Ihmiskauppiaiden ei pidä antaa livetä vastuusta.
Poliitikoilla, kauppiailla ja poliisilla on verkosto.
Tuo ydinverkosto tulee paljastaa ja hajottaa.
2000-luvulla ei yhtäkään naista saa myydä perheen elannon tähden.
Hallitusten tulee hoitaa tämä asia.
Siirtolaisen elämän hintaa ei voi tinkiä maapähkinöiden hintaan.
Naisten riisto on vain yksi monien vääryyksien joukossa.
Ihmiskauppaa ei käydä vain Nepalissa, -
se pyörii maailmanlaajuisesti.
Aasiassa on köyhiä maita: Filippiinit, Myanmar, Vietnam...
Siirtolaisnaisten kärsimykset eivät ole naisten omaa syytä.
Ei, vaan hallitukset ovat epäonnistuneet tehtävissään.
Koulutus on ensiarvoisen tärkeää.
Keskityn työssäni tyttöjen koulutukseen.
Tyttöjen kouluttaminen on järjestömme ensisijainen tavoite.
Jaamme opiskelustipendejä.
Nepalin kouluprojekti auttoi, mutta tytöt eivät menneet kyläkouluihin.
Kollegani kyseli syytä mikseivät tytöt eivät menneet kouluihin.
Nämä vastasivat, ettei ollut vessoja, missä käydä rauhassa.
Käynnistimme vessaprojektin kouluissa.
On alueita, joissa koulumatka vie pari, kolme tuntia yhteen suuntaan.
Joten koulumatka kävellen voi kestää neljä-kuusi tuntia päivässä.
Siinä koituu paljon hankaluutta.
Pyrimme tarjoamaan koulutusta, joka on lapsien saavutettavissa.
Vanhemmille tulee vakuuttaa, että tyttöjen koulunkäynti on tärkeää.
Synnyin kylään, jossa tytöt eivät saaneet lukea.
Lasten kouluttamista ei ymmärretty.
Taistelin päästäkseni kouluun. Isäni kuoli ollessani 16-vuotias.
Tuli talousvaikeuksia.
Naapurista kaksi ystävää suunnitteli vuosia myymistäni.
Nepalin köyhyyden vuoksi kylissä ei ole kunnon koulutusta.
Hallituksen tulisi kannustaa naisia ja tukea heitä kouluttautumaan.
Naisia tulee tukea ajoissa, ei silloin, kun he jo ovat uhreja.
Eräänä päivänä minut kidnapattiin, luvattiin paljon rahaa ja töitä.
Uhkailtiin väkivallalla, murhalla. En suostunut.
Lopulta minut huumattiin.
Matkasimme päiviä... olin pulassa, ilman rahaa.
Itkien pyysin päästä takaisin.
Minut pantiin junaan, ja ongelmat alkoivat.
Minut myytiin ilotaloon, ja asiaa salailtiin.
Minua suostuteltiin ilotalon päivittäiseen toimintaan.
Hangoittelin vastaan, joten minua lyötiin ja kidutettiin.
Lopulta lannistuin.
Kidutuksena uhrien kehoja, myös sukupuolielimiä viillellään -
partakoneen terällä ja haavoihin laitetaan suolaa.
Heitä myös hakataan, jotta he alistuvat.
Heistä tulee tuplauhreja.
Kyseessä on tukos oikeusjärjestelmässä.
Nepalissa ei ole uhrien tukijärjestelmää.
Toiseen maahan kaupatut naiset ovat avuttomia.
He tarvitsevat kunnon lakiapua.
He tarvitsevat psyykkistä tukea, ovathan he läpikäyneet trauman.
En voinut paeta, enkä tahtonut kuolla sinne.
Elin pakon edessä sitä elämää. Sitten poliisi teki ratsian.
Intian poliisilla oli määräys viedä alaikäiset pois.
Bangladeshin tytöt pääsivät kotiin.
Mutta Nepal ei tahtonut meitä takaisin!
Vietimme Intiassa puoli vuotta leirikeskuksessa.
Kysyimme, miksi Nepalin tyttöjä ei vastaanotettu takaisin: -
Virkailijat katsoivat meitä ylen. He sanoivat: "Olette turmeltuneita."
He ajattelivat meidän levittävän tauteja Nepalissa.
He sanoivat, että olemme AIDS-jätettä.
Meillä ei ollut henkilöpapereita eikä syntymätodistuksia.
Ihmisoikeusjärjestöjen protestoitua pääsimme kotiin Nepaliin.
Päätimme perustaa kansalais- järjestön auttaaksemme toisia.
Tyttöjä yhä myydään. He saavat HIV-tartunnan tai AIDSin.
Palatessaan kotikyliin, heitä ei hyväksytä.
Tytöillä ei ole paikkaa, minne mennä.
Jotkut tekevät itsemurhan, palaavat entiseen tai löytävät turvan.
Pidän kotia niille, jotka haluavat pois prostituutiosta.
Kodissani on nyt seitsemän tyttöä.
Koen, että he tarvitsevat tukea.
He tarvitsevat turvapaikan, jossa elää, oppia -
ja saada rohkeutta tehdä muuta tulevaisuudessa.
Siksi avasin kodin heille kaksi vuotta sitten.
Nyt olemme kuin perhe. Emme kohtele heitä turvakotilaisina.
Paikka on kotimme. Jokainen on samanarvoinen.
Meidän tulee käyttäytyä sisarellisesti.
Äiti Teresan työ Kalkutassa teki minuun suuren vaikutuksen.
Jeesus on esikuvani ja Äiti Teresa kuin kummitätini.
Hänen esimerkkinsä rohkaisee minua tekemään sosiaalityötä.
Tarkasteltaessa Nepalin naisia havaitsee, ettei meillä ole elämää.
Tyttöjä kohdellaan jo syntymästä saakka toisarvoisina.
Vanhemmat arvostavat aina poikia.
Yhteisömme ja kansamme huomioi pojat.
Kun tytär menettää toivonsa, hänellä ei ole ulospääsyä.
He ovat kuin eläviä kuolleita, -
varjohahmoja, jotka joutuvat pimeyteen.
Minun tulee toimia niiden hyväksi, jotka ovat menettäneet toivonsa.
Peräti kadottaneet elämänsä.
Ymmärrän. Tiesitkö, että olin Intiassa Äiti Teresan työssä?
Tulin niin siunatuksi, kun mainitsit siitä eilen.
Meillä on sama kokemus, sama näkemys.
Kuinka koit työskentelyn Äiti Teresalle?
Minulla ei ollut koskaan mahdollisuutta tavata häntä.
Rakastin näitä sisaria. Työskentelin sisarten kanssa, -
jotka kuuluivat Intian heimoihin. Sisaret olivat täynnä rakkautta!
Elämäni havahduttavimpia paikkoja oli Kuolevien koti Kalkutassa.
Näin Laupeudensisarten pesevän ruumiita.
Sisaret puhuivat kuoleville enkelien tapaan.
Lieneekö suurempaa kutsumusta?
Indira joutui rajuun tilanteeseen.
Hän sai tiedon hyväksikäytöstä eräässä orpokodissa Kathmandussa.
Orpokotia ylläpiti tunnettu kirkko.
Uhrit kertoivat itse totuuden Indiralle.
Luovuttaako tapaus lahjotulle oikeusjärjestelmälle vai -
noustako itse taistelemaan?
Suurta osaa hyväksikäyttö- tapauksista ei viedä oikeuteen.
Kyse on nykyajan orjuudesta.
Sen on loputtava.
Oletko auttanut vapauteen naisia, poikia ja tyttöjä?
Pelastimme tyttöjä raja-alueelta.
Kaksi vuotta sitten nostin syytteen orpokodin johtajaa vastaan.
Hän oli hyväksikäyttänyt 10 tyttöä.
Kukaan ei uskaltanut toimia. Sain todistusaineiston.
Rukoilin ja paastosin 3 päivää. Kysyin Herralta, mitä tehdä?
En tuntenut uhreiksi joutuneita; en orpokodin johtajaa.
Herra sanoi: "Mene eteenpäin."
Valitettavasti mies kuului tunnettuun kirkkoon.
Kirkon kautta hän sai huostaansa monia lapsia.
Herra puhui sydämelleni: "Mene eteenpäin. Olen kanssasi".
Rohkenin nostaa syytteen kristittyä miestä vastaan.
-Mitä tapahtui?
Odotimme oikeutta kaksi vuotta. Se oli raakaa rahapeliä.
Osa kodin tukijoista ei uskonut miehen olevan pedofiili.
Mutta Herra toi oikeuden. Mies on nyt vankilassa.
Ajattelin tehneeni hyvin ja oikein tuotuani totuuden julki.
Yhtäkkiä 500-600 ihmistä nousi minua vastaan.
Erityisesti pastorit, koska mies oli tunnettu.
Vastaani hyökkäsivät kaikki ihmisoikeusaktivistit.
Olin surullinen. Mutta minua johdatettiin, -
enkä pelännyt heitä ollenkaan. Katsoin vain.
Seisoin ja katsoin heitä kuin viaton lapsi.
Uskon Pyhän Hengen johdattaneen minut nousemaan miestä vastaan.
Pedofiili tuomittiin 25 vuodeksi hyväksikäytöstä ja lapsen murhasta.
Menit oikeuteen ja Herra antoi sinulle suosion?
Menit tapaamaan miestä, jonka haastoit oikeuteen - mitä tapahtui?
Hän oli oikeussalissa.
Menin hänen luokseen ja sanoin: -
"Veli, en tunne sinua etkä sinä tunne minua."
"En tiedä, miksi Herra käytti minua nousemaan sinua vastaan."
"Olen pahoillani puolestasi, mutten pyydä anteeksi tekemääni."
"Ehkä teit jo niin paljon pahaa, että Jumala päätti tulla väliin."
Hän sanoi vain: "Herra siunatkoon sinua."
Kiitos rohkeudestasi.
Mitä Nepal tarvitsee?
Tarvitsemme vaikuttavaa tukea -
pysäyttääksemme ihmiskaupan ja lasten hyväksikäytön.
Meidän tulee kouluttaa ruohonjuuritason ihmisiä.
Meidän tulee rohkaista uhreja nousemaan johtajiksi.
Heidät tulee kouluttaa.
Näin heidän tuskansa voi muuttua voimavaraksi.
Aamen. Se on työtäni.
Tapaamisesi on siunannut minua. Olet kuin elämäni enkeli.
Liitetään kätemme yhteen Nepalin tulevaisuudeksi ja toivoksi.
Palattuaan Nepaliin - vaikeuksista huolimatta - Charimaya Tamang, -
ja 15 ihmiskaupattua naista perusti yhdistyksen, -
auttamaan ihmiskaupan uhreja.
USA:n ex-ulkoministeri Hillary Clinton kunnioitti hänen elämäntyötään, -
myöntämällä palkinnon 'Sankari nykyajan orjuuden päättämisessä'.
USA:n ulkoministeri osoitettua minulle myötätuntoa, -
koin yhtäkkiä, kuinka energia virtasi lävitseni sekunneissa.
Koin lämpöä ja vakuutuin: minun on jatkettava eteenpäin.
Tämä ja muut palkinnot ovat tehneet minusta päämäärätietoisemman.
Kutsumukseni on auttaa ihmiskaupan uhreja; vastuuni on yhä suurempi.
Olen innostunut.
Olen rukoillut Nepaliin muutosta 1980-luvulta lähtien.
Maa suuntaa kohti demokratiaa.
Saimme perustuslain, joka takaa uskonnon- ja mielipidevapauden.
Se takaa vapauden omaan arvoon.
Ketään ei kohdella vähäarvoisena.
Se poistaa kastittomuuden leiman ja antaa meille arvon olla ihmisiä.
Arvokkuuden olla ihmisiä, joiksi Jumala on luonut meidät.
Kolmen kuukauden koulutuksen jälkeen -
tapasin naiset iloisina nauramassa; heidän silmissään oli toivo.
He lauloivat, toimivat yhdessä.
He oivalsivat, että elämä on paljon enemmän kuin lihallinen maailma.
He voivat elää arvokasta elämää, -
vaikka olivat kaupattuja, prostituoituja.
Viiden vuoden aikana olemme työllistäneet ainakin 25 naista.
Heidät koulutetaan lähinnä kodinhoitoon.
Olemme palkanneet myös 2 leipuria; 2 taitavaa naista.
He auttavat pääleipuriamme upeasti.
Iloitsen siitä, että osa löysi elämäntoverin hotellista.
He ovat naimisissa ja perheellisiä.
On aika koventaa ihmiskauppiaiden rangaistuksia -
ja kouluttaa tyttöjä.
On jaettava tietoa ihmiskaupasta.
Sitten voimme yhdessä sanoa: EI ENÄÄ!
Ei näkösällä eikä takapihoilla. Emme salli sitä!
Uskomme yhdessä, että saat vahvan jalansijan Nepalissa.
Minulla ei ole maata tai omaisuutta.
Herra tulee täyttämään kaikki tarpeemme Nepalissa, -
nyt turvakoti on vuokra-asunnossa.
Luotan Jeesuksen nimeen, Hän täyttää työn tarpeet.
Pyydän sitkeästi Jumalaa antamaan ihmisiä, joilla on sydän.
Jumala lähettää minulle auttamiseen tarvittavat resurssit Nepaliin.
Tahdon parantaa vaarassa olevien lasten ja naisten elämää.
Pyydämme sinua kuuntelemaan meitä tänään.
Tiedustele hankkeesta. Kysy, niin vastaamme.
Voit olla osa hankettamme ja nähdä uuden elämän kasvavan täällä.
Siunauksien virta kanavoidaan Jerusalemista suoraan Kathmanduun.
Kathmandusta siunaus leviää ympäri maailmaa.
Pimeys murretaan Jeesuksen valolla.
Hyväksikäytön uhrin tulee tehdä asiasta valitus, -
yhdessä komission kanssa.
Kehen tahansa uhrit luottavatkin, heidän tulee tehdä ilmianto.
Nepalissa ei luoteta poliisiin.
Uhrin tulee päästä oikeuskäytäntöjen suojaan.
Nepalissa oikeusjärjestelmä ei ole uhriystävällinen.
Uhrit joutuvatkin Nepalissa kaksinkertaisesti uhreiksi.
Oikeusjärjestelmässä on tukos.
Miten voimme parantaa uhrien oikeudellista asemaa, -
jotta he saavat oikeutta?
Meidän tulee tavoittaa avainasemassa olevat henkilöt.
Kaikki perustuu ihmissuhteisiin, ei kiukkuun.
Emme nöyryytä, vaan tuomme elämää!
Raamatussa kehotetaan anomaan suuria:-
"Anokaa, niin te saatte ja ilonne on oleva täydellinen. "
Pyritään Nepalin johdon puheille, tapaamaan niitä, jotka kuuntelevat.
Ei ole väliä, miksi he itseään kutsuvat.
On kyse suuremmasta kuin ihmisen omasta kunniasta.
Kyse on sydämestä.
Kyse on ihmisarvosta, oikeuden- mukaisuudesta ja laupeudesta.
Tarvitsemme avainihmisiä. Heitä me anomme.
Hieno idea. Kiitos.
Katsojat, pidämme teidät tilanteen tasalla seikkailun etenemisestä.
Rukoilen, että filmiä katsotaan.
Jos saamme yhdenkin lapsen pelastettua -
joutumasta ihmiskaupan uhriksi; siinä tärkein asia.
Ihmisten tullessa tietoisiksi sosiaalisista seikoista.
Uskon, että syntyy hankkeita kaupattujen pelastamiseksi.
Tytöt tulee kuntouttaa yhteisöön.
He ovat Nepalin tyttäriä.
Meillä on vastuu toimia heidän elämänsä hyväksi.
Arvostan sitä, että olette tulleet filmaamaan Nepaliin.
Pidän nimestä C.A.N. Change. Action. Nepal.
Jos katsomme uudesta näkökulmasta, voimme aikaansaada muutoksen.
Hyvä katsoja, sinäkin voit vaikuttaa muutosta!
Tehdessäni tätä filmiä liikutuin tämän kansan puolesta.
Koen auttamisen, äänen antamisen vaiennetuille etuoikeudeksi.
Kathmandussa sain filmille nimen, C.A.N. (= voida, kyetä, pystyä).
C.A.N. = mahdollisuus muutokseen Nepal.
Muutos tapahtui ensin minussa.
Auta meitä aikaansaamaan muutos. Sinä voit sen tehdä.
Matkustimme Nepaliin perheenä vaikuttaaksemme.
Pysyvä muutos kestää sukupolvesta toiseen. Sinä voit olla osa sitä!
Kiitos tuestasi.
Toivon teille ja dokumentillenne menestystä.
Ihmiset saavat nyt tiedon Nepaliin syvälle juurtuneesta ongelmasta.
Filmin välityksellä voimme saada aikaan todellisen muutoksen.
Miten voit olla aikaansaamassa muutosta C.A.N.- projektilla?
Sydäntäni polttaa näky, -
turvakodeista eri puolille maata, kaupunkeihin ja kyliin.
Yhden turvakodin rakentaminen maksaa noin 4 500 euroa.
Ne voidaan rakentaa mudasta, riu'uista ja kivistä.
Murtuneiden luiden sijaan tuomme yhdessä parantumista tälle maalle.
Kiitos, kun vierailet nettisivuillamme.
Olemme Nepalissa ihmisten vuoksi.
Vaimoni rakkaus heihin on sytyttänyt koko perheemme.
Sydämeni sykähtää Nepalin nuorten, tyttöjen ja poikien vuoksi.
Jumalan armosta tuomme elämää kuoleman ja tuhon keskelle.
Tule mukaan auttamaan rakkauden teoilla.
Lahjoitukset C.A.N.-projektiin suunnataan suoraan tänne.
Apu saa aikaan muutoksen pelastettujen lasten elämässä, -
köyhien ja vaarassa olevien elämässä.
Vierailin C.A.N.-turvakodissa, Kathmandun liepeillä, Patanissa, -
missä nuoria uhreja kuntoutetaan.
C.A.N.-talo on koti, missä nuoria kohdellaan perheenjäseninä.
Vierailin muissakin työhön verkostoituneissa turvakodeissa.
Tytöille jaetaan opintostipendejä ja naisten tarvikkeita.
Hygieniatuotteet ovat tärkeitä.
Aiemmin heiltä puuttui apu, tällainen C.A.N. -äitien hoiva.
Liikutuin nähdessäni C.A.N.-työn vaikuttavan monin tavoin-
varsin monien ihmisten elämään.
Nepalin tulevaisuus on valoisa.
C.A.N.-projekti on aloitettu täsmäajoituksella.
Saamme aikaan muutoksen tyttöjen elämässä - yksi tyttö kerrallaan.
Kiitos elintärkeästä tuestasi Nepalin lapsille ja nuorille.
Käy Nepal-toiminnan kotisivulla, niin näet miten auttaa.
Näin C.A.N.-lahjasi toimii: -
1. Tytön koulutus: 100 dol / 90 euroa kuussa
2. Lähetä tyttö turvakotiin: 125 dol. / 112 euroa kuussa
3. Auta slummiperhettä: 50 dol./ 45 euroa kuussa
4. Turvakodin rakentaminen: 5 000 dol. / 4 500 euroa
Pienemmät kertalahjoitukset edistävät -
tärkeiden turvakotien rakentamista.
Kiitos, ja Herra siunatkoon sinua.
Joka vaivaista armahtaa, se lainaa Herralle, -
ja hän maksaa jälleen hänen hyvän tekonsa. (Sananl. 19:17)
Suomennos: Kirsi Toivola & Heli Tennilä