NEPAALI VÕIMALUS MUUTUSEKS
Nepaal on üks hingematvalt ilus riik.
Nepaal asub otseselt maailma tipus
ning meelitab palverändureid, seiklejaid,
teadlasi, mägironijaid matkajaid, fotograafe ja turiste.
Nepaal on külalislahke riik.
Paljud naasevad siia.
Nepaallased on kõvad töötajad ning väga usaldusväärsed.
Mõned sherpad, st mägigiidid, on maailma tuntumad,
kuna on juhtinud ronijaid Everesti ning teiste mägede tippudesse.
Gurkhad, kuulsad ihukaitsjad,
on tuntud sõjaväeoskuste, julguse ja lojaalsuse poolest.
Nad tegutsevad turvameestena üle kogu maailma.
Inimesed on Nepaali kõige suurem vara ja nn "eksport."
Paradiisiski on probleeme.
Pere finantsolukorra parandamiseks, töötavad enam kui 6 mln,
st 1/6 nepaallastest välismaal ning saadavad koju raha.
See aitab oluliselt nende pere ja lähedasi,
kuid asja pahupooleks on asjaolu, et Indias, Nepaalis ja Lähis-Idas
langevad paljud hariduseta noored inimkaubanduse ohvriteks.
Sageli meelitatakse noori "heale" tööle või isegi röövitakse.
Noored tüdrukud ja poisid saavad osaks inimkaubandusest,
mis toodab igal aastal 200 miljardit dollarit.
Nimetatud kuritegevus toidab meeste himu,
kes näevad naisi pelgalt omandi ja seksuaalobjektina.
Samuti on olemas seksturism.
Katmandul töötab restoranides
üle 50 000 tüdrukut tantsijate ja prostituutidena.
Mõned tüdrukud on vaid 10aastased.
Selline laste kuritarvitamine
tekitab valu, haigusi, valu ning nende noore elu hävitamist.
Selle tagajärjel on nad ühiskonna heidikud,
mille tulemuseks on emotsionaalne või vahel ka füüsiline surm.
Kas sellel tõsisel ja levinud probleemil on lahendus?
Usume, et on.
Koos võime olla osa lahendusest.
Jätkake vaatamist, et näha, kuidas saad olla lahenduseks.
Igaüks meist, sina ja mina võime tuua muutust just nüüd.
Kui olin 13aastane,
pidin hoolitsema oma nõbu ja perekonna eest.
Tulin selleks Katmandusse tööd otsima.
Alustasin kabineti restoranis.
Kliendid katsusid meie keha: rindasid ja intiimseid piirkondi.
Pelgasin isegi tualetti minna.
Teenisin 30 dollarit kuus ja mul polnud isiklikke dokumente.
Taipasin, et pidin lahkuma ning saama parema hariduse ja töö.
Mul olin lõksus, kuni tuli Indira.
Ma kutsun teda Didi'ks, tädiks.
Ta hakkas mind toetama ja nüüd õpin õmblemist.
Soovin ühel päeval alustada oma õmblusäriga.
Tänud Indira, Didi ja Change Action Nepal.
Töötasin 13-aastaselt minu küla vaibatehases.
Mu sõber küsis minult, et kas tahaksin rohkem teenida.
Rumalalt usaldasin teda, kuid ta tõmbas mind lõksu.
Indias, Mumbais müüs ta mind bordelli.
Lootsin aidata oma ema ja kuut vaest õde-venda Nepaalis.
Kahe aasta jooksul teenisin väga vähe.
Alaealisena vahistas mind India politsei.
Olin 6 kuud vanglas,
kus kogesin samuti seksuaalset ahistamist ja piinamist.
Lõpuks vabanesin, aga kodukülla minnes mind hüljati.
Pere hülgas mu, kuna olin HIV viirusega müüdud tüdruk.
Selline hülgamine kestis 20 aastat.
Hiljutine maavärin tappis paljud meie külas, sh mu pere.
Minu jaoks tegi see muutus head.
Tädi Indira ja mina pakkusime külale toitu ja ravimeid.
Täna mu pere ja külarahvas on mind omaks võtnud.
Tänud tädi Indirale ja Change Action Nepal.
Indira tõmbas mind oma kartmatu julgusega enda poole.
Tal on võime rääkida selgelt ja lühidalt tõde
selle riigi meeleheitliku olukorra osas.
Armastan Indirat tema töö tõttu,
kus ta pakub ema armastust neile, keda on kohutavalt koheldud.
Perena oleme tulnud Indirat aitama, et tuua elu, lahendusi ja muutust.
Jay Rawlingsi film
Esitleb organisatsioon Change Action Nepal
koostöös Still Small Voice'i ja Jerusalem Vistas/Israel Visioniga.
See haige ja meeleheitel naine
esindab tuhandeid sarnaseid Nepaali tüdrukuid.
Ta rööviti kodukülast ja müüdi 12-aastaselt.
Tänapäevani on ta kannatanud pideva verejooksu käes,
mille põhjustanud aastate pikkune vägistamine, vägivald ja ahistamine.
Kui olin 12 aastat vana,
enne esimest menstruatsiooni müüs üks usaldusväärne külanaine
koos oma vennaga mind 500 dollari eest Indiasse.
Seal müüdi mind lapspruudina edasi.
Kuigi olin liiga noor, ahistas ja vägistas ta mind korduvalt.
Seetõttu sai mu sisemus kahjustada ning kannatan vaginaalset veritsust.
Jäin siiski sinna.
Pärast kahe lapse sünnitamist hakkas ta mind iga päev peksma.
Ta ahistas füüsiliselt ka lapsi.
Ta näljutas meid ja ma ei suutnud enam.
8 aasta pärast jooksin lastega minema ja olin peidus.
Üks vanem inimene aitas mind tagasi mu külla Nepaalis.
Kodukülas mu perekond hülgas mind täielikult.
Mu vennad kutsusid mind libuks ja raisatud eluks.
Lahkusin taas külast ja läksin lastega Katmandusse.
Seal hakkasin pere toitmiseks tööle seks-restoranis.
Kahe kuu pärast ütles omanik, et olen inetu ja et ma ei oska flirtida.
Olin häbelik ja hirmul ning vahel olin väljaspool restorani.
Seejärel mu boss ei maksnud mulle mu 25-dollarilist palka.
Liiga vana, et olla seksitöötaja,
püüdis ta oma pere majahoidjana toita.
Kehv tervis takistas tal seda teha.
Mu pere võiks mind vabalt aidata, kuid nad ei tee seda.
Olen üksi.
Pere poolt hüljatuna ei taha Arati sedasama saatust oma tütardele.
Mind on tihti vägistatud.
Bussijaamas kolm meest
hoidsid mind kinni ja vägistasid mind ükshaaval.
Ma ei teadnud oma õigusi, sest pärinesin külast.
Ma ei taha, et mu tüdrukud oleksid sama saatusega.
Ma ei oska lugeda, sellepärast panin nad kooli.
Nad tahavad siiski minna välismaale, et aidata mind vaesusest välja.
Olen aidanud paljusid selles olukorras olevaid naisi.
Minu lähedane sõber, kelle on 2aastane tütar, ütles mulle,
peale kliendiga olemist rääkis ta telefoniga
ja klient oli hakanud tema 2-aastast tütart ahistama.
Meile tutvustati noort ema, kellel oli sarnane saatus.
Tema abikaasa lahkus tööle Lähis-Itta.
Ta teenis kuus 180 dollarit,
tehes rasket ehitustööd suure kuumuse käes,
mis ei olnud piisav, et varustada end, oma naist ja tütart Katmandus.
Naine pidi tööd leidma.
Vahel on abikaasa välismaal ning naine on kodus.
Kui mees ei suuda laste jaoks
piisavalt raha saata, ei saa lapsed kooliraamatuid.
Nad tulevad Katmandusse ja püüavad tööd leida.
Mõnikord ei suuda nad tööd leida ning satuvad "halva töö" peale.
Nad on nagu võrgus, millest nad enam ei pääse.
Nad teenivad raha ja süsteem keerutab neid.
Nii tegi see noor ema ja sellel olid kohutavad tagajärjed.
Tööl olles sai ta lapsehoidjalt kõne, et ema tuleks koheselt koju,
sest ta 4aastane tütar oli väga külm.
Kodus leidis ta, et lapsehoidja mees, kes oli usaldusväärne naaber,
oli läinud tema magamistuppa ning teda vägistanud.
Politsei saabudes leiti laps vereloigus.
Ta viidi koheselt haiglasse, kus talle tehti elu päästmiseks
erakorraline operatsioon, kus parandati raskeid vigastusi.
Tüdruku suurte sisemiste vigastuste tõttu
ütlevad arstid, et ta ei saa täiskasvanuna lapsi.
Indira viis meid lohutama noort ema ja ta väikest last.
Kui kallistasin teda, rahunes ta maga.
Seejärel küsisin, mis on ta suurim hirm.
Ta nuttis ja ütles, et kardab tütre tuleviku pärast
ja mis temast saab, kui ta suureks kasvab
ning kas ta on püsivalt kahjustatud.
"Pärast vägistamist on mu väike tütar kui surnud." ütles ta.
Tema vastused üllatasid mind ning küsisin tõlgi kaudu:
Kas ta ütles, et ta tütar on nagu surnud pärast vägistamist?
Indira vastas: "Jah, seda ta ütles."
Sel hetkel teadsin, et võin talle oma lugu rääkida.
Beebina ja hiljem 4-aastasena
olin oma enda kodus ja peres seksuaalse kuritarvitamise ohver.
Seejärel olin surnud laps ja täiskasvanu.
See kestis peaaegu 40 aastat.
Elasin valudes, saladuses, vaikuses ja agoonias.
Ühel päeval õnneks ma leidsin kergendust ja leevendust.
Siiani olin ma nutnud.
Kohtusin suurepärase naisega, kes aitas mul traumaga silmitsi seista
ja läksin tagasi vangikongi, kust sai kõik alguse.
Ta julgustas mind välja astuma ja olema silmitsi oma deemonitega
ehk oma ahistajatega, kartusega, agooniaga
ja hirmuga ärakasutamise ning vägistamise ees.
Õppisin oma tahet ahistajatelt tagasi võtma.
See oli aeglane muutus.
Ütlesin õrnalt noorele Nepaali emale: "Sinu lapsel on tulevik ja lootus.
Õpetame Indiraga sind su last aitama.
Te lapsele on kõige olulisem, et sa oled koos temaga.
Ema on koos temaga ega tõmbu temast eales tagasi."
Üks tugevaimaid sidemeid
on ema ja lapse vahel, eriti kui lapse isa on eemal.
Armastuse ja usaldus tekitab paranemise.
Andsin talle mõningaid juhendeid, kuidas oma tütart aidata.
Ütlesin, et mul oli võrratu ema ja tundsin ta armastust kogu elu.
Vanaemad ja tädid on ka olulised, samuti usaldusväärsed mehed.
Nägin ta silmades lootust kasvamas, kuid ta kordas oma hirmu:
"Kardan, et mu tütar ei saa eales lapsi nagu arstid ütlesid."
Sain lohutuseks öeldes, et ma tunnen seda hirmu.
Kui olin noor ja vallaline,
ütlesid arstid mulle sama, et ma ei saa kunagi lapsi.
Nüüd on mul neli poega ja nad filmivad seda lugu.
Ütlesin, et ta peab andma tütrele võimalikult normaalse lapsepõlve.
Ütle talle, et sa tegid kõik, et teda kaitsta.
Ütle, et ta on ilus tüdruk ning sa armastad teda.
Räägi seda iga päev.
Privileeg on töötada koos emaga.
Ma aitan teda meediatöös ning veebisaidi kujunduses.
Nepaali tulek on olnud nii inspireeriv kui ka valus.
Oleme kuulnud liigutavaid lugusid inimkaubandusest ja seksorjadest.
Reis on avanud silmad suurema eesmärgi saavutamiseks.
Nepaal töötab aeglaselt oma laste kaitsmiseks,
vastavalt ÜRO lapse õiguste konventsioonile.
Poiste ja tüdrukutega kauplemine on tõsine probleem.
Ühtlasi on see laste õiguste rikkumine,
ses Nepaal on osa laste õiguste konventsioonist.
Nepaalis on palju noori vägistatud tüdrukuid.
Vägistaja on sageli pereliige: isa, vend või onu.
Seda mõjutab kultuur - hinduism ja budism.
Inimesed ei taha sellega tegeleda, mistõttu nad ei saa ka terveks.
Siin kasutatakse kinnimätsimist.
Naised on selle tõttu ikka veel ohvrid.
Kuidas muuta seda saladuskatte all olevat kultuuri?
Sellel on mitmeid vastuseid.
Küsisid, kuidas võiks mul olla lahendus sellele.
4-aastasena oli mul esimest korda kokkupuude elava Jumalaga.
Järgmine suurepärane kogemus oli 1968. a siin Katmandus.
Olime Yak&Yeti hotellis, kui istusime kamina juures.
Minule paluti seal Püha Vaimuga täitumist.
Püha Vaim oli minu elus, kui Jeesus tuli mu ellu.
Jeesus päästis mu keha, meele ja hinge.
Mul on Jumala vägi läbi Püha Vaimu ristimise.
Indira sündis Lääne-Nepaalis seisusevälisesse perekonda.
Ta ületas palju takistusi, et saada ülikoolidiplom politoloogias.
Minu vanemad olid kirjaoskamatud.
Olime puutumatu pere ning mu isa oli rätsep.
Puutumatud ei tohtinud avaliku kraani vett puudutada.
Nad ei tohtinud siseneda
teiste inimeste kodudesse, osaleda avalikel üritustel
ega siseneda templisse, kuigi nad praktiseerivad hinduismi.
Keegi andis talle ülikoolis Piibli,
kuid hinduna oli ta esmareaktsioon negatiivne.
Lugesin Johannese evangeeliumit,
kus Jumal ütles: "Mina olen tee, tõde ja elu."
Mõtlesin, et kui Ta on tee,
mis on privilegeegritud inimeste tee Nepaalis ja Lõuna-Aasias?
Kui Ta on valgus, kus see siis on,
kui Nepaalis õigustest ilmajäetud ning vaesed elavad pimeduses?
Ma ei näinud, et see raamat oleks minu jaoks.
Valasin Piiblile bensiini ning panin selle põlema.
Hiljem Indira suhtumine muutus.
Hindude riigis on kristlasena raske rääkida politsei, juristidega
ja valitsuse ametnikega inimkaubandusest.
Enamik ilmalikke organisatsioone ei praktiseeri heategevust.
Nad tegutsevad advokaadina, kuid ei toeta ohvreid.
Püüan oma elu lihtsamaks teha,
et teha koostööd valitsusega ja aidata inimkaubanduse ohvreid.
Kui Indira oli 15 aastat vana, avastati tema emal vähk.
Indira läks koos oma emaga vähktõve raviks Indiasse Mumbaisse.
Kliinik asus nn punaste laternate rajoonis.
Kui ema magas, läks ta uudishimust ühte bordelli.
Alaealine lühike, sale
ning kandes t-särki ja teksasid möödus ta ühest noormehest.
Indiralt küsiti, millist tüdrukut tahab ja ta vastas: "Väike nepaallane."
Eraviisiliselt sai Indira tüdrukult küsida,
kust on ta pärit ja mis on ta küla nimi.
Saadud vastustest tekkis Indiral soov muuta
vaeste inimkaubanduse ohvriteks langenud Nepaali tüdrukute saatust,
kes kannatavad kohutava kuritarvitamise all.
Inimkaubandus on Nepaalis tõsine laiaulatuslik probleem.
Tegemist on tõsise inimõiguste rikkumisega.
See on inimväärikuse vastane ning maailm peab teadma tõde.
Õige koht lastele on kool, mitte bordell.
Tüdrukute ja poiste koht on kodus ja koolis, mitte bordellis.
See on inimsuse vastane kuritegu
kaubelda alaealiste poiste või tüdrukutega.
Tegemist on tõsise probleemiga.
Rõhutan, et see on inimsuse vastane kuritegu.
Kui me ei saa toetada naisi, ei saa me ka riiki toetada.
Me kaotame oma loomingulist jõudu.
Vaesus on peamine inimkaubanduse põhjus.
Seepärast kaubeldakse tüdrukutega.
Vanemad ja onud-tädid müüvad tütreid välismaale.
Küsimus pole tüdrukute päästmises vaid ka töökohtade loomises,
et nad ei peaks olema inimkaubanduses.
Arvan, et neile tuleks pakkuda võimalusi hariduseks.
See annab neile võimalusi, et nad ei peaks
tegelema inimkaubandusega ega müüma tüdrukuid.
Kui lapsed läheksid kooli, väheneks inimkaubandus 80% võrra.
Nepaalis on palju külasid, kus ei leia 10-aastast tüdrukut.
Üleilmne müüdud tüdruku ja poisi keskmine vanus on 13-14 aastat.
See kehtib igas riigis.
Kui tüdrukud jõuavad nooruki eani, neid müüakse.
Inimkaubandusse müümisel koheldakse neid julmalt,
nii füüsiliselt kui ka vaimselt, et nende üle oleks teatud olek.
Nepaalis kutsutakse seda surmaga seotuks.
Raha antakse vanematele laenuna
ja öeldakse, et tüdruk peab selle tagasi teenima.
Laen on kui ettemaks töö eest.
Sageli arvavad tüdrukud, et saavad ilu- või majapidamistööd.
Peagi nad avastavad, et neid on kaubeldud bordellidesse.
Neil pole passe või pabereid
ega tunne tihtilugu keelt ning viiakse ühest riigist teise.
Nad ei saa põgeneda
ja kui nad seda teevad, ei suuda nad abi leida,
pealegi pole neil dokumente ning on sageli väga noored.
Nepaali peamine kauplemisala on Thameli turismikeskus.
Õhtul on seal nn kabiinrestoranid, kus saad restoranis õhtust süüa
ja tagatoas valid numbri ning koos sellega tüdruku.
Igal tüdrukul on number peal või laual ning valid numbri kui magustoitu.
Nii töötab see siin.
Pokharas on ka palju sarnaseid restorane.
Nepaal on globaalne seksiturismi keskus.
Tai on veel üks tuntud seksiturismimaa.
45 000-50 000 noort tüdrukut töötab Katmandu kabiinrestoranides,
massaaži- ja tantsukeskustes ning avalikes restoranides.
Tüdrukud arvavad,
et saavad Katmandus hea tööga korralikult teenida.
Siia jõudes avastavad nad, et siin ei ole mingeid töövõimalusi.
Lihtsaim viis töö saamiseks on minna "meelelahutustööstusesse".
Omanikul on lihtne tüdrukuid meelitada.
Tööd saades on palk väike, ainult 15-25 dollarit kuus.
Kas tüdrukutele pakutakse korterit? - Ei pakuta.
Nad ei võimalda elamispaika, kuid saavad toitu töötamise ajal.
Kuid omanikud ei paku tüdrukutele head toitu.
Klient peab tüdrukutele süüa ostma.
Selleks peab tüdruk või naine kliendi õnnelikuks tegema,
kuna nad ei saa selleta süüa ega ka palka.
Esmalt alustavad tüdrukud ettekandjana.
Hiljem õpetab omanik neid tantsima.
Nad on lõpetavad tantsijatena.
Kas neil on ilusad riided?
Mõnikord omanikud hoolitsevad riiete eest,
kuid enamasti ostavad tüdrukud need ise.
Kuidas on AIDS-iga?
67% tüdrukutest on alaealised.
Uuringute kohaselt 67% tüdrukutest.
11-14 aastased.
Kuidas on AIDS-iga?
Uuringute kohaselt Thameli piirkonnas
on 1500 sekstöötajast 700 nakatunud HIV-ga.
See on jahmatama panev.
Vabandust, aga tundub, et...
Mis juhtub, kui alaealine arreteeritakse?
Kui politsei vahistab tüdrukud, siis nad ei hooli AIDS'ist.
Neid ei huvita see.
Vanglast välja saamiseks peavad tüdrukud trahvi maksma.
Tavaliselt on restorani omanik ja politsei omavahel tuttavad.
Politsei helistab omanikule ja ta läheb politseijaoskonda.
Omanik maksab trahvi ära ja tüdruk on jälle ohvriks langenud.
Vabandust.
Kas omanik töötab ka kupeldajana? -Jah.
Kui palju maksavad, et saada tüdrukud vanglast välja?
Trahv on 10 000, kuni 30 000 ruupiat.
Sõltub.
10 000-30 000 ruupiat (umbes 100-300 dollarit).
Läksime sõpradega restoranist ära, kui politsei peatas meid.
Meid viidi politseijaama, kus meid ahistati ja sõimati.
Meie telefonid ja asjad võeti ära ning sõimati prostituutideks.
Me ei saanud vastu hakata, sest tegemist oli politseijaamaga.
Järgmisel päeval aitas omanik meid välja.
Meie meesautojuht sai süü enda kaela.
Ta jäi vanglasse 24 päevaks.
Politsei tegi trahvi 150 dollarit.
Omanik keeldus maksmast, seega pidime selleks raha koguma.
Olen hääletute inimeste hääl.
Nepaalis on kindlad reeglid kodutööliste värbamiseks,
mida on inimkaubitsejad ära kasutanud.
Seepärast ongi inimkaubandus
Nepaalis suurenenud 61%, vastavalt riiklikule komisjonile.
Nepaali kodutöölisi on Lähis-Idale pakutud
alates 2010. aastast, eeskätt liikumisvabaduse tõttu.
Selle alusel saavad naised reisida pereliikmete nõusolekuta.
Seda õigust on inimkaubitsejad väga sageli ära kasutanud,
et viia naisi Nepaali küladest Lähis-Ida eri riikidesse.
Lähis-Idas on naised sunnitud olema sponsori seksorjad.
Neid piinatakse vaimselt ja füüsiliselt
ning mõningatel juhtudel teevad naised enesetapu.
Kupeldaja tuli meie külla
ja andis raha kodakondsust tõendavateks dokumentide jaoks.
Sõitsin naisega Katmandusse
ja jäin sinna 2-3 kuuks, kuni sain kõik dokumendid.
Pärast seda palus naine mul temaga kaasa tulla.
Ma keeldusin.
Ta võttis mu paberid ja keelas mul vanematele öelda.
Olin väga hirmunud ning keeldusin ettepanekust.
Pärast läbirääkimisi ja lubadusi teenida head raha
läksin Indiasse, kus pidid olema paberid Dubais asuvasse firmasse.
Kirjaoskamatuna ei teadnud ma oma viisast midagi.
Naistest koduabilised saadetakse Nepaalist välja,
kui Lähis-Idas riikidest saadakse raha vastu.
Naiste hind on 2000 kuni 5000 dollarit.
Seepärast on inimkaubitsejad huvitatud naiste migratsioonist.
Nepaalis on võrgustik abitute külatüdrukute otsimiseks.
Naised viiakse Katmandusse, kus nad ootavad passi saamist.
Nende tervist kontrollitakse.
Kõik tehakse agendi kulul ning naine ei pea midagi maksma.
Nad viiakse Delhisse või mujale, kus nad lähevad edasi Lähis-Itta.
Lõpuks sain teada, et mind müüdi 2000 dollari eest saudile.
Ma ei teadnud midagi ostu ja müügi kohta.
Ma alustasin tööd Saudi Araabias koduteenindajana.
Mässasin, viskasin vanemaid õuntega ning karjusin kohutavalt lastega.
Hääleõigusetu, meeleheitel, abitu ning ärevil olev naine.
Need naised elavad põrgus.
Külaelu on väga kuum, justkui istuks praepannil.
Võõrtöölisena sa hüppad leekidesse.
Ma hoiatan neid kõiki!
Saudi ütles: "Ma ei taha seda mässumeelset Nepaali tüdrukut!"
ning viis mind tagasi kaupmehe juurde.
Sealt viidi mind tema koju.
Alguses oli imelik olla.
Keegi ei rääkinud vaid vaadati õelalt.
Ma ei tohtinud samuti teiste nepaallastega rääkida.
80% inimkaubanduse ohvritest on skisofreenilised.
Peale selle saadavad saatkonnad
võõrtöölisi või ohvreid oma kodumaale öösel.
Öiseid lende kasutatakse teadlikult,
sest pärast kl 22 ei näe avalikkus nende tulekut.
Ohvreid lennutatakse hilisõhtuste lendudega.
Seepärast ei teagi inimesed toimuvast.
Olen kuulnud tööliste käest, et toimub suur ärakasutamine.
Nad saavad teenida seni, kuni nad on kasulikud ja tootlikud.
Kui "tootlik aeg" on läbi, ei toetata neid enam kodumaal.
Seetõttu pole neil kuhugi tagasi minna.
Noored vanuses 18, 19, 20 ja alla 45-aastased on võõrtöölised.
Üle 45-50aastased on turu jaoks liiga vanad.
Valitsusel pole mingeid vahendeid nende eest hoolitsemiseks.
Riik, kus nad töötasid 15 kuni 25 aastat, ei paku midagi.
Nad on oma noorust, energiat ja vanusepiirangut kasutanud,
kuid hiljem nad hüljatakse ning lükatakse prügikasti.
See suur prügikast on see maa.
Need töölised on siia visatud
sotsiaalkindlustuseta või lootuseta pensionile.
Üks India mees aitas mind tagasi Nepaali.
Läksin politseile kaebama
ja nad vihastasid, et haarasin kaasa aktiviste
ning saatsid mind seetõttu tööhõive osakonda.
Riiklik Naistekomitee ütles,
et kuna inimkaubitsejal olid korralikud paberid ja viisa,
ei kavatse nad tema järele minna.
Seda ei tohi mingil juhul sallida!
See peaks olema keelatud, ükskõik mis juhul.
Inimkaubitseja ei peaks vastutusest pääsema.
Poliitikutel, inimkaubitsejatel ja politseil on samuti võrgustik.
Antud võrgustik tuleb paljastada ja murda.
21. sajandi naisi ei peaks pere ülalpidamiseks müüma.
Valitsused peaksid siin tegutsema.
Võõrtöötajate elu hind ei või olla võrdne maapähklitega.
Naiste ekspluateerimine ja inimkaubandus
pole üksnes Nepaalis vaid levib üle kogu maailma.
Aasias on vaesed riigid: Filipiinid, Birma, Vietnam, Indoneesia.
Sisserändajatest naised on seetõttu kannatanud.
Kõik probleemid ei tulene naistest
sest nende riikide valitsused ei ole suutnud süsteemi reguleerida.
Haridus on ülioluline.
Seepärast keskendume oma töös tüdrukute haridusele,
samuti organisatsioonid, millega teen koostööd.
Me jagame stipendiume.
Nepaali kooliprojekt aitas, aga tüdrukud ei läinud nendesse.
Mu kolleeg küsis direktorilt ja tüdrukutelt, miks nad ei käi koolis.
Nad vastasid, et ei ole tualette, kus on privaatne.
Alustasime tualettide projektiga koolides.
Usun, et on eri põhjuseid,
eriti piirkondades, kus kooli jõudmine võtab 2-3 tundi.
Sellega läheb õpilasel kooli ja koju jalutamisega 4-6 tundi.
See on palju vaeva.
Püüame pakkuda lastele haridust, kuid kättesaadavus on olulisim aspekt.
Vanemad peavad tagama, et need lapsed jõuavad kooli.
Sündisin külas, kus tüdrukud ei tohtinud lugeda.
Laste hariduse pakkumine ei tulnud kõne allagi.
Mul oli raske kooli saada.
Mu isa suri, kui olin 16-aastane ning see muutis kõike.
Meil oli ka rahalisi raskusi.
Naabri juures oli kaks sõpra,
kes plaanisid mind mitu aastat maha müüa.
Nepaal on vaene riik,
kus ei ole korralikku haridust, eeskätt külades.
Valitsus peaks andma naistele võimekuse,
vähemalt tagama enne tööle asumist väljaõppe.
Ma ei taha takistada neil töötamast
vaid esmalt anda neile võimekus, mitte siis, kui nad on juba ohvrid.
Ühel päeval rööviti mind ning lubati palju raha ja tööd.
Ma ei uskunud neid.
Seejärel nad ähvardasid mind raskelt peksta ja tappa.
Ma ei nõustunud siiski.
Lõpuks nad uimastasid mind.
Mind liigutati mitu päeva ringi.
Olin hädas, ilma rahata.
Nutsin ja palusin,
et saaksin tagasi Nepaali, kuid nad ei nõustunud.
Mind pandi rongi peale ja tõelised probleemid algasid.
Mind müüdi bordelli omanikule ning seejärel nad põgenesid.
Mind üritati veenda
igapäevases tegevuses osalema ning töötama tema ettevõttes.
Algul hakkasin vastu ning mind peksti ja piinati korduvalt.
Mitme päeva pärast ma ei suutnud enam vastu hakata.
Nende ohvrite piinamisel lõigati habemenoaga
nende keha ja suguelundeid ning haavadele pandi soola
või siis peksti neid seni, kuni nad alistuvad.
Nad langevad kahekordse ohvri kategooriasse.
See on suur mure.
Ütleks, et siinkohal on teatud õigluse blokaad.
Nepaalis ei ole ohvriabi mehhanismi.
Müüdud naised on abitus seisus.
Neil on vaja head õigusabi ja -nõu,
ühtlasi psühholoogilist abi, sest nad on kogenud traumat.
Ma ei saanud põgeneda ning ma ei tahtnud seal surra.
Kohutav oli seda elada.
Ühel päevas toimus politseireid ja mind viidi päästemeeskonnaga ära.
India politseil oli range käsk tuua kõik alaealised välja.
Bangladeshi ja India tüdrukud said koju,
kuid Nepaali valitsus ei tahtnud meid tagasi.
Olime seejärel kuus kuud India varjupaigas.
Kui küsisime, miks Nepaali tüdrukud ei saanud koju, vastas ta:
"Te olete raisatud ning äramüüdud inimesed."
Nad arvasid, et Nepaalis hakkame haiguseid levitama.
Öeldi, et oleme AIDS-i jäänused.
Meil ei olnud isiklikke dokumente:
kodakondsustõendit ega sünnitunnistust.
Mõne aja pärast toimus
inimõiguste organisatsioonide protest ning saime lõpuks koju Nepaali.
Otsustasime luua organisatsiooni, mis aitab teisi naisi.
Kui tüdrukuid müüakse ja neil on HIV või AIDS
ning nad tulevad kodukülla, siis neid ei aktsepteerita.
Tüdrukutel pole kuhugi minna.
Mõned teevad enesetapu,
hakkavad prostituutideks või päästetakse.
Juhin asutust tüdrukutele, kes tahavad sellest ärist välja tulla.
Mu kodus on hetkel seitse tüdrukut.
Seda tööd tehes tunnen, et nad vajavad toetust.
Nad vajavad varjupaika, kus elada, õppida
ning saada julgust, et muuta tulevikku.
Seepärast avasin nende jaoks kaks aastat tagasi turvakodud.
Nüüd oleme nagu pere.
Me ei kohtle neid turvakodulastena.
See on meie kodu ning kõik on võrdsed.
Peame käituma nagu õed ja vennad.
Ema Teresa töö Kalkutal on mind palju mõjutanud.
Jeesus on minu eeskuju ja ema Teresa on nagu mu ristiema.
Tema näide julgustab mind seda tööd tegema.
Vaadates Nepaali naiste olukorda, meil ei ole siin elu.
Tüdrukuid koheldakse juba sünnist alates kui teisejärgulist.
Vanemad väärtustavad alati poisse kõrgemalt.
Meie kogukond ja rahvas tähtsustavad poisse.
Kui tütar kaotab oma kodu, tal pole enam muud võimalust.
Nad peavad surema või varjuma kuhugi, kus on pimedus.
Tunnen, et pean töötama nende heaks,
kes on kaotanud lootuse ja oma elu.
Mõistan hästi.
Kas teadsite, et töötasin Indias ema Teresa heaks?
Olin nii õnnistatud, kui me eile rääkisime.
See rõõmustas mind nii väga, sest meil on sama kogemus ja vaade.
Kas pole võrratu? - Seda tõesti.
Kuidas sa tundsid, kui töötasid Ema Teresaga?
Mul pole kunagi olnud võimalust temaga kohtuda.
Ma armastasin tema õdesid.
Ma töötasin koos õdedega, kes kuulusid India hõimudesse.
Õed olid täis armastust.
Kõige kainestavam koht minu elus oli Kalkuta surijate kodu.
Nägin, kuidas õed pesid surijaid
ja rääkisid nendega viimasel hetkel nagu inglid.
See on suurim kutsumine, kas pole?
Ühel päeval oli Indira silmitsi raske valikuga.
Ta kuulis laste ahistamisest Katmandu lastekodus,
mis oli seotud tuntud kohaliku kirikuga.
Ohvrid saatsid sõnumi Indirale.
Kas jätta see õigussüsteemile
ja altkäemaksudele või hakata ise võitlema?
Suur osa ärakasutamise juhtumitest ei jõua kohtusse.
See on tõsine murepunkt ja rikkumine.
See kaasaja orjus tuleb lõpetada.
Kas olete aidanud vabadusse naisi, poisse ja tüdrukuid?
Me päästsime tüdrukuid piirialalt.
Kahe aasta eest esitasin süüdistuse lastekodu juhataja vastu.
Ta oli kuritarvitanud 10 tüdrukut.
Keegi ei julgenud tegutseda, kuid mul olid tõendid olemas.
Palvetasin ja paastusin kolm päeva ning küsisin Issandalt, mida teha.
Ma ei teadnud neid tüdrukuid ega lastekodu juhatajat.
Issand ütles: "Mine edasi!"
Kahjuks kuulus mees tuntud kirikusse, mistõttu ulatus ta paljude lasteni.
Issand rääkis mu südamesse: "Lase käia. Ma olen sinuga."
Otsustasin siis anda asja kohtusse.
Mis siis juhtus?
Ootasime kaks aastat õiglust ning see oli nagu rahamäng.
Mõned toetajad ei uskunud, et mees on pedofiil.
Issand tõi õigluse ja mees on nüüd vanglas.
Arvasin, et tegin õigesti ning tõin tõe välja.
Äkki tõusid minu vastu 500-600 inimest.
Eriti pastor, sest mees oli tuntud.
Ühtlasi võitlesid mu vastu kõik inimõiguste aktivistid.
Ma olin kurb ega teadnud, mis vaim mind juhib.
Ma ei kartnud neid üldse ning lihtsalt vaatasin neid.
Ma seisin ja vaatasin neid nagu süütu laps.
Usun, et Püha Vaim tõstis mind selle mehe vastu.
Pedofiil pandi vangi
ning enne kohut oli Indiral talle midagi öelda.
Toetusid seadusele ning Jumal soosis sind.
Mis juhtus, kui kohtusid selle mehega?
Läksin kohtusaalis ta juurde ning ütlesin:
"Vennas, ma ei tunne sind ja sa ei tunne mind
ning ma ei tea, miks Issand kasutas mind teie vastu.
Mul on kahju, aga ma ei vabanda enda käitumist.
Võibolla tegid nii palju halba, et Jumal otsustas sekkuda. "
Ta ütles lihtsalt: "Issand õnnistagu sind."
Tänud julguse eest.
Mida sinu riik Nepaal vajab?
Vajame tugevat mõjutust,
et peatada inimkaubandus ja laste seksuaalne ärakasutamine.
Me peame harima inimesi kõige alamast tasemest.
Peaksime julgustama ohvreid saama juhtideks.
Selleks tuleks neid koolitada, et nende valu muutuks jõuks.
Aamen. See on minu töö.
Sinuga kohtumine õnnistab mind.
Oled nagu ingel mu elus.
Paneme oma käed Nepaali tuleviku ja lootuse jaoks kokku.
Nepaali naasmine, raskustele vaatamata,
Charimaya Tamang ja 15 kaubitsetud naist
asutasid ühingu inimkaubanduse ohvrite aitamiseks.
USA välisminister Hillary Clinton autasustas tema väljapaistvat tööd.
Auhind Hero anti välja kaasaegse orjuse lõpetamisel.
USA välisministri jutt lohutas ja toetas mind.
Mõistsin äkki, kui palju energiat voolab minust mõne sekundiga.
Tundsin soojust ja kindlust ning teadsin, et pean edasi liikuma.
See ja teised auhinnad on teinud mind palju sihikindlamaks,
et aidata inimkaubanduse ohvreid ning minu vastutus kasvab.
Ma olen põnevil.
Olen osalenud ja palvetanud Nepaali muutuste eest alates 1980. a.
Riik liigub demokraatia suunas.
Meil on põhiseadus, mis tagab usu- ja arvamusvabaduse,
ühtlasi vabadus inimväärikusele, st kedagi ei peeta vähem kodanikuks.
See eemaldab puutumatuse ja annab inimesena väärikuse
ning õiguse olla see, kelleks Jumal on meid loonud
ning õiguse öelda, et oleme Jumala looming.
Kui kohtusin naistega kolm kuud pärast koolitust,
nad naersid ja nende silmis oli lootus.
Nad laulsid ning olid lõimunud.
Nad mõistsid, et elus oli enamat,
kui raevukas maailm, mida nad olid aastaid elanud
ning nad saavad elada väärtuslikku elu,
kuigi nendega kaubeldi kui prostituutidega.
Viie aasta jooksul oleme võtnud tööle vähemalt 25 naist.
Nad on koolitatud peamiselt koduhoolduseks.
Oleme ka tööle võtnud kaks pagarit.
Kaks naist on selles väga osavad
ning aitavad suurepäraselt meie peamist juhti.
Mul on hea meel, et mõned leidsid selles hotellis elukaaslase.
Nad on abielus
ja neil on perekond ning elavad hästi.
Praegu on aeg muuta seadust,
tõhustada inimkaubitsejate karistamist ning harida tüdrukuid üleilmselt.
Lisaks on meile vaja jagada teavet inimkaubanduse kohta.
Seeläbi võime koos öelda: "Ei enam.
Mitte me ajal ega tagahoovis, me ei saa seda lubada.
Usume koos, et saad Nepaalis tugevalt jalad alla.
Mul ei ole maad ega vara.
Usun, et Issand täidab kõik meie vajadused Nepaalis.
Usaldan Jeesuse nime ja Tema varustab mind.
Ma palun Jumalat ja see võtab aega, kuid usun,
et Ta annab mulle ühel päeval õige südamega inimesed.
Jumal saadab mulle abi ja vajalikud ressursid Nepaalile,
et edendada laste ja naiste elu, kes kuuluvad riskigruppi.
Palume teil meid täna kuulata ning paneksid meid tähele.
Küsi selle projekti kohta ning me vastame.
Võime anda sulle projekti, mida saad näha kasvamas.
See võib alata siit.
See võib alata Jeruusalemmast
ja jõuda otsaga Katmandusse ning sealt üle kogu maailma.
Mis arvad sellest?
See on kui pimeduse murdmine Jeesuse valgusega.
Kui kedagi on kodus ahistatud, peab ta komisjonis esitama kaebuse,
samuti igaüks, keda ta usaldab, peab esitama kaebuse esitama.
Nepaalis ei usaldata politseid, et see tegeleb juhtumitega.
Ohvrite aitamine õiguses on ülimalt oluline.
Nepaali õigussüsteem ei ole eriti ohvrisõbralik.
Tegemist on kahekordsete ohvritega, mis teeb murelikuks.
Õigussüsteemil on blokaad peal.
Kuidas parandada seaduseid, et ohvrid saaks õigluse?
Peame jõudma võtmeisikuteni.
Kõik põhineb inimeste suhetel,
mitte vihal, alandamisel vaid aitamisel ja tõel.
Võime seda paluda.
Piiblis õhutatakse meid julgelt paluma, et meie rõõm oleks täiuslik.
Otsime Nepaalis juhte ja kohtume nendega, kes kuulavad.
Pole tähtis, milleks nad end nimetavad.
See on suurem kui inimese enda au.
See on südame vastus.
Me otsime inimväärikust, õiglust ja halastust,
kuid vajame võtmeisikuid, ning seda peaksime paluma.
Suurepärane idee. Aitäh.
Vaatajad, me hoiame teid kursis, mis toimub selle looga valgusest.
Loodan ja palvetan, et saaksime seda filmida.
Isegi kui saame puudutada üht elu,
päästa ühe tüdruku või poisi inimkaubandusest Nepaalis,
tähendaks see mulle palju.
Kui inimesed saavad teadlikuks meie sotsiaalsetest probleemidest,
usun, et luuakse äriprojekte, et päästa inimkaubitsetud tüdrukud
ja leida viise suunata nad tagasi ühiskonda.
Nad on Nepaali tütred.
Meil on ühine kohustus tegutseda nende elude hüvanguks.
Hindan seda, et olete tulnud Nepaali filmima.
Mulle meeldib nimi C.A.N. (tlk "ma suudan").
Usun, kui vaatame elu eri nurgast, suudame asju muuta.
Hea vaataja, tea, et ka sina suudad tuua muutusi.
Kui ma seda filmi tegin, liigutas nepaallased mind pisarateni.
Mul on hea meel aidata
ja anda hääl hääletutele ning tuua positiivset muutust.
Katmandus sain filmi nime C.A.N. (tlk "ma suudan").
C.A.N. hõlmab endas muutust, tegevust ja Nepaali.
Esimene muutus toimus minuga.
Aidake meil teha muudatusi ning suudad seda teha.
Sõitsime perekonnana Nepaali,
eesmärgiga tuua püsivat muutust, mis kestaks põlvest põlve.
Tean, et sinagi suudad tuua muutust.
Tänan teid toetuse eest.
Soovin parimat ja loodan, et teie dokfilm on edukas,
et inimesed saaksid teadlikuks sellest Nepaali sügavast probleemist.
Läbi filmi suudame teha tõelisi muutusi.
Kuidas saad sina tuua muutust läbi projekti C.A.N.?
Mu südames põleb visioon,
et igas Nepaali linnas ja külas rajatakse turvakodusid,
nii idast läände kui põhjast lõunasse.
Ühe turvakodu ehitamine maksab umbes 5000 dollarit.
Ehitame neid mudast, ning sõna sõnalt pulkadest ja kividest.
Murtud luude asemel tahame tuua tervenemise siia riiki.
Aitamiseks külastage palun me kodulehte.
Teeme tööd Nepaali inimestega.
Mu naise armastus nende vastu sütitas kogu meie perekonna.
Minu süda valutab noorte Nepaali tüdrukute ja poiste pärast.
Toome Jumala armust elu surma ja hävituse keskele.
Tule ja aita meid oma armastuse tegudega!
Kõik annetused C.A.N.-ile lähevad otse sellele projektile.
See toob suure muutuse, aidates päästa poisse ja tüdrukuid,
samuti puuduses olijaid kui riskigruppi kuuluvaid.
Külastasin C.A.N. varjupaika Katmandu lähedal Patanis,
kus rehabiliteeritakse noori naisohvreid.
See pole maja vaid kodu,
kus noori koheldakse au ja väärikusega pereliikmetena.
Läksin ka teistesse sarnastesse varjupaikadesse,
kus antakse stipendiume ning eri esmatarbevahendeid.
Antud hügieenitooted on ääretult olulised tüdrukutele,
kel puudus enne abi ja õpetus, aga kelle eest hoolitseb nüüd C.A.N.
Olin liigutatud, kui näen, kuidas projekt C.A.N.
avaldab nii eri viisil mõju nii mitmete elude osas.
Nepaali tulevik on särav.
Projekt C.A.N. on õigel ajal õiges kohas.
Toome muutust tüdrukute eludesse, üks tüdruk korraga.
Tänan, et ühinete meiega
vajaduses olevate Nepaali laste ja noorte heaks.
Külastage Nepaali avalehte, kust leiate viise, kuidas aidata.
Tänan annetuse eest.
Te annetus C.A.N.-ile teeb järgmist.
1. Tüdruku haridus: 100 dollarit kuus.
2. Saada tüdruk varjupaika: 125 dollarit kuus.
3. Aita slummides elavaid peresid: 50 dollarit kuus.
4. Turvamajade ehitamine maakohas: 5000 dollarit.
Väiksemad annetused või ka 100, 500 ja 1000 dollariga
edendavad oluliste varjupaikade ehitamist.
Tänan teid abi eest ja Issand õnnistagu teid.
Tea, et kes halastab kehva peale, laenab Issandale
ja tema tasub talle ta heateo. (Õpetussõna 19:17)
Tõlge: Roland Palu
Lisainfoks külasta kodulehte: www.changeactionnepal.org