"Peame mõjukaks ja oluliseks kohuseks
vaadelda meie ajas Jumala imelist tööd
ja uurida seda hoolikalt, et võiksime järgnevatele põlvedele
rääkida Jumala suurtest tegudest." - Robert Heming
Aastaid tagasi tegime oma meeskonnaga ühe video.
Nimetasime seda "Transformatsioonid".
Selles näidati Jumala võrratut tööd neljas erinevas kogukonnas.
Väärtalitlus ja meeleheide oli nende ainsaks sarnasuseks.
Salvestused seal toimuvast olid märkimisväärsed ja vapustavad.
Tuhandetes linnades kasvas nälg palve ja ühtsuse järgi.
Mõned on aga sattunud segadusse sõna puhul "transformatsioon".
Nad ei mõistnud, kuidas saab muutuseks nimetada olukorda,
kus ühiskonnas säilib sotsiaalne ebaõiglus.
Muutus ei tähenda ilmtingimata laitmatust.
Käesolevas maailmas pole täiuslikke ühiskondi.
Sõna ''transformatsioon'' viitab pigem pühitsemisele.
See on ühtlasi nii seisund kui ka protsess.
Meie seisukoht mõjutab, kuidas määratleme ühiskonda.
Kas läbipaistev klaas on pooltühi või pooltäis?
Kogukonna täiuslik korraldus
on ebaolulisem kui selle eraldumine riigist.
Muutus ühiskondades ei johtu suurtest koosolekutest
või kiriku liikmeskonna kasvust, vaid evangeeliumi levikust,
mis omab tuntavat mõju ühiskonnale tervikuna.
Kui kaua muutus püsib, sõltub aga ühiskonnast.
Meie teenistuse eesmärgiks on külvata kui lootuse seemneid,
et kasvaks julgus Jumalas ning igatsus Tema ligiolu järgi.
Usun, et see saade teeb just seda.
TRANSFORMATSIOONID
Kogu austus ja valitsus kuulub Jumalale.
Tema seab korra taevastes.
Kas on määra Tema väehulkadel?
Kellele Tema valgus ei tõuse?
Mis on inimene, et Sa tema peale mõtled?
Tema nimi oli Agatirjuaq.
Antud lugu juhtus kaua aega tagasi.
Seda pole kirja pandud,
kuid minu vanaisa jutustas seda mulle tähtede all.
Tema nimi oli Angutirjuaq, ning ta oli meie klanni vaimne juht.
Ta aitas meil, eskimotel mõtteid koguda.
Ta ütles, millal on vaja edasi liikuda.
Elasime saare põhjarannikul.
Seda, mida inglased kutsusid Baffini saareks.
Ajal, mil Angutirjuaqi juuksed muutusid valgeks kui lumi,
kuulis ta Jumalast lõunast tulnud eunuhhilt.
Ta rääkis kellestki nimega Jesuiji.
Ta olevat Jumala Poeg.
Alguses ei mõistnud Angutirjuaq kuuldut.
Siiski köitis see mõte teda,
sest ta pidi rahvale vaimulikke saladusi seletama.
Sel hetkel hakkas temas midagi varjatut liikuma.
Ta sai ilmutuse.
Ta läks tõe otsimiseks pikale teekonnale.
Läks kaua enne kui ta midagi leidis.
Ühel päeval leidis ta paiga, kus kohtus pimedus valgusega.
Ta ei saanud kummassegi minna.
Ta otsustas nende vahele minna.
Ta läks kõrgemale, kuni silmas üht ust.
Sellestki ei saanud ta siseneda.
Sel hetkel ärkas ta oma unenäost.
Angutirjuaq ei mõistnud nähtut.
Ehk see uks avaneks, kui ta järgib eunuhhide Jumalat?
Tema südames põles ootus.
Ta otsustas anda end sellesse uude usku.
Eskimotel on traditsiooniks,
et täielikuks pühendumiseks peavad nad läbima rituaali.
Anguatirjuaq plaanis tappa hülge, et jagada rahvaga selle liha ja verd.
Ta ütles ka rahvale:
"Olen otsustanud jahtida hüljest.
Kui saan täna selle kätte,
hakkan seda usku järgima, ning teen selle rituaali.
Hüljest kätte saamata ma ei hakka seda tegema."
Sel õhtul ei näinud kuud ega tähti, üksnes tihedad pilved.
Anguatirjuaq teadis, et hülge leidmine on keeruline.
Siiski ta tahtis seda teha.
Ta läks jäätunud ookeanile, et otsida hingamisauku.
Vaatamata pimedusele leidis ta ühe.
Hüljest aga polnud, ta pidi ootama.
Tuul oli väga külm, mistõttu ehitas ta varjuks jääseina.
Lisaks seadis ta harpuuni valmis.
Hüljest oodates jäi ta magama.
Anguatirjuaq nägi taas unenägu.
Ühel hetkel tundis ta peas raskust, mille tõttu ta ärkas üles.
Ärgates märkas ta,
et hingamisaugu juures oli midagi teistmoodi.
Ta nägi enda varju, mis on pilvisel ööl veider.
Ühtäkki hakkas ümbrus aina valgemaks minema.
Nüüd märkas ta neid.
Anguatrijuaq nägi kolme olendit tiibadega.
Nad tulid pilvedest ega rääkinud sõnagi.
Anguatirjuaq teadis, mis eesmärgil nad tulid.
Kohe peale nende lahkumist tuli hüljes hingamisaugust välja.
Anguatirjuaq lõi harpuuniga ning viis hülge laagrisse.
Kõik teised veel magasid.
Hiljem tulid nad välja oma telkidest ja igludest,
et jagada seda hüljest.
Sellest päevast alates järgis kogu rahvas Jesuijit.
Mõne aasta pärast tulid misjonärid
ja rääkisid neile kogu loo Jumalast ja Tema Pojast,
täpselt nagu see on kirjutatud Suures raamatus.
Me teadsime, et see oli tõde.
Me kõik põlvneme Anguatirjuaqist.
Issand on ligi kõigile, kes teda appi hüüavad,
kõigile, kes Teda tões appi hüüavad.
Kanada idarannik jaguneb kaheks eraldiseisvaks alaks:
Nunavut - uusim valitsusala ning Põhja-Quebekis asuv Nunavik.
Mõlemad territooriumid kokku võtavad enda alla 2,7 mln km2.
Sellel tohutul jäisel maastikul elab ligi 30 000 inuiti.
Nad rändasid sadu aastaid klannidena,
omamata seejuures ühist keelt.
Piirkonna kliima on nii külm, et siin ei kasva ükski puu.
Suurimat kahju teeb sisemine olukord.
Inuidid on võidelnud enesemääratlemiseks aastakümneid.
Kuna puudub eesmärk ja elukoht, on mitmed kogukonnad hävinud.
Nendes on nii suur tühimik, et alkoholism levib kulutulena.
Nende kultuur on kadunud, mis tekitab häbitunnet.
Selle linn oli pimeduses.
See oli kui õudusunenägu.
Täiesti kohutav.
Mäletan, et kui inimesed surid,
siis kurvastasime ja leinasime, kuna meil ei olnud mingit lootust.
Oleme Kangiqsujuaqis, mis asub Põhja-Quebekis.
Siin elab umbes 500 inimest.
Annie Tertiluk on asunud Ungava poolsaarel aastast 1964.
Annie ja ta abikaasa Mark
teavad liigagi hästi rahva probleemist alkoholiga.
Olime küla halvim abielupaar.
Tarvitasime üsna palju alkoholi.
Pärast alkoholi manustamist kloppis mu süda kiirelt.
Kuulsin, et kurat ootab mind.
Tol ajal oli alkoholism tervele kogukonnale probleemiks.
Mäletan hetke, mil kogu elanikkond oli joobes.
Külla toodi alkoholi.
Sellest tekkis üleüldine kära.
Mu vend suri alkoholi tõttu.
Siin karjuti.
Kaotasin sõpru.
Kakeldi.
Elu hävines.
Olukord oli hull.
Kohutav.
Kaotused olid suured.
Sellest kohast oli saanud kui metsik lääs.
Politseid polnud.
Elu muutus ohtlikuks.
Ühiskondlikud reeglid puudusid.
Kuritegevus levis pidurdamatult.
Naistel ja lastel oli puudu turvatundest.
Naisi väärkoheldi.
Mu abikaasa peksis mind.
See aeg oli tõeliselt raske.
Nagu paljud inuitide naised, on ka Eyuka Pingutauq pidanud
tegelema Arktikas ellujäämisega, kuid see pole olnud lihtne.
Sain kristlaseks, kui minu mees oli jahil.
Ta karistas mind ka selle eest.
Seksuaalne väärkohtlemine järgnes samuti alkoholi levikule.
Eyuka tütar Alasie mäletas seda noorpõlve hirmu.
Pidime end kaitsma seksuaalse vägivalla eest.
Mind vägistati noorena.
Noormees oli purjus.
Pärast seda tundsin häbi.
Ma ei sallinud mehi ning mu elu oli kohutav.
Haavad olid sügavad.
Sageli annavad need tunda.
Sel ajal ei räägitud vägistamisest
või sellega seonduvast valust ja emotsioonidest.
Lootsin, et saan sellest rääkida, kuid võimalust ei tekkinud.
Valu leevendamiseks tarvitati narkootikume ja alkoholi,
kuulati metalli ja mõned tegid isegi enesetapu.
Minu ruumis oli suur peegel, millele joonistasin deemoneid.
Minu õde oli 22-aastane, kui ta poos ennast üles.
Hudsoni lahe lähistel asub Puvirnituq.
Kohalikud kutsuvad seda POV-ks.
Sellelgi linnal on oma lugu, mis ei alanud hästi.
1991. aasta suvel
oli selle piirkonna tingimused niivõrd kohutavad,
et CBC uudistegrupp saadeti asja uurima.
Nende häirivad avastused
avalikustati septembris Kanada ajalehes The Journal.
Siin on toimumas midagi.
Noorukite suitsiidimäär kasvab ning vägivallajuhtumid levivad.
Dokumentaal "Surmav suvi" kestis ligi 17 minutit.
Teismeliste enesetapumäär on tõeliselt kõrge.
See ületab 20-kordselt Kanada keskmise.
Viie lapse isa, Harry Tulugak.
Seda kuuldes mõtleme koheselt,
kuidas saaks seda muuta või miks tekkis see olukord.
Olin siin terve selle aja vältel.
Ahastus ja õud oli tuntav.
Iga päeva hakul oli tänavatel näha
narkosõltlaste tarvitatud lahusteid ja aerosoole.
Noorte hulgas oli levis enesetapp.
Sellest kohutavast aastast on mitmeid lehekülgi tõendeid.
Näis nagu igal kuul oli vähemalt üks suitsiidijuhtum.
Pärast seda saime teada,
et mitmed lapsed on seksuaalse väärkohtlemise ohvrid.
Iga perekond oli sellest kurjusest mõjutatud.
POV ei erinenud regiooni teistest põhja-aladest.
Isegi maapind pööras elanikele kui selja.
Enne oli idapoolsetel aladel
oli karibuud, kalu ja marju külluses, kuid ühtäkki lakkas nende rohkus.
See olukord halvas juba niigi hädas olevalt ühiskonda.
Inimesed olid masenduses.
Nad olid kui eksinud.
Näis nagu meie kogukond oli neetud.
Näis nagu oleks Jumal Anguatirjuaqi järglased hüljanud.
Tegelikult parandas Ta olukorda.
60 aasta eest, kui Jumal ilmutas end Anguatirjuaqile,
saatis Ta Ida-Arktikasse ka ühe teise isiku.
Tema nimeks oli John Turner.
Mäletan tema kolledžiaastaid.
Vaatame tema märkmed Piiblis.
Kui keegi ei jäta maha kõike,
mis tal endal on, ei saa olla minu jünger.
Turneri teenistus algas 1990. aastatel inuitide juures.
Jumala kutse juhtis teda kohta,
kus Anguatirjuaq tegi rahvaga uue lepingu Piibli Jumalaga.
Kaks asutust võtsid Turnerit vastu:
Kuninglik Kanada politsei ja Hudsoni Lahe Kompanii.
See sai vaimselt oluliseks rannikuks.
Joan Hobart kohtas J. Turnerit tema kodukohas Inglismaal.
John oli puhkusel ning jutlustas ühes kirikus.
Tema lood Arktikast olid kaasahaaravad.
Noore piiblitudengina oli Joan sellest jumalamehest vaimustunud.
Mu sõbranna ütles, et ta on minust huvitatud.
Ma ei nõustunud sellega, sest ta oli kogenud misjonär.
Siiski oli Turner huvitatud.
Ta kutsus mind kaasa, ning ma nõustusin.
Misjonikomisjon ei andnud nõusolekut.
Arktikas olid karmid tingimused, mistõttu naine ei sobinud tööks.
John lahkus ilma Joanita.
Naine jäi usus teda ootama.
Möödus kolm aastat, ilma ühegi kirjata Arktikast.
Ühel päeval saadeti telegramm. "Nõusolek reisimiseks olemas.
Kaasa võtta kook, sõrmus ja pulmakleit."
Reis oli üsna ohtlik, sest maailm oli kistud sõtta.
Saksamaa merevägi valvas Põhja-Atlandi piiri.
Viimane reis kulges "Nascopie" pardal.
Laev peatus vaid korra aastas, et mahalaadida posti ja toitu.
Teekond tühjusesse oli pikk.
Kogu ettevõtmine toetus ühele telegrammile ja tohutule usule.
Ma olin väga närvis, et ehk ta on ümber otsustanud.
Läksin allakorrusele
ning otsustasin abielluda esimese ettejuhtuva mehega.
Õnneks tuli John aerupaadiga ning leidis mind lõpuks.
Kõik laabus üsna hästi.
Nad abiellusid selsamal keskpäeval.
Mesinädalad veetsid nad iglus, mille nad ehitasid koos.
Vastabiellununa õppis Joan kasutama külma pliiti,
vee saamiseks jääd sulatama ja kuidas -40°C ehitada kodu.
Pidin õppima hüljest küpsetama.
Olin alguses päris oskamatu.
Lastesaamine ja arstiabi piirdus koduste tingimustega.
Lähim haigla oli liiga kaugel.
Lakkamatu armastus inuitide vastu oli näha Johni dokumentaalides.
See poolehoid oli vastastikune.
Siin on pilt inglasest, kes kohanes hästi kohalike tavadega.
Paljud ütlesid, et ta oli rohkem inuit kui kohalikud ise.
Ta õppis nende keelt ning tõlkis Pühakirja.
Ta kasutas Piiblit enda kooli õppetundides.
Kõige imetabasemad on Johni algsed misjoniretked.
Sageli sõitis ta kelgul täiesti üksi,
levitades evangeeliumi ühel suurimal kontinendil.
1998-1999 aasta talvel tehtud
seitsme kuise retkega läbiti hämmastavad 4800 km.
Turneri kogudus Pond Inletis oli esimene omanäoline.
See kestab tänapäevani.
Iga päev oli talle eriline.
Kuulsin esmakordselt palvest ja Piiblist.
Lydia oli väike tüdruk, kui ta kuulis Turnerilt evangeeliumi.
Evangeelium elab lauludes edasi ka pool sajandit hiljem.
Cornelius Nuturak elas ajal, mil oodati tulevast auhiilgust.
John rääkis ikka, et hauatagune elu on ilus.
Seda kutsutakse Taevaks.
John oli jumalamees Arktikas,
kuid kuulutatud Taevas ei olnud temast väga kaugel.
Püss läks lahti ning ta kukkus maha.
Jahiretkelt naastes nägi ta tüdrukut raske jääkandamiga.
Ta soovis aidata,
kuid tema püss tegi tema õlalt libisedes lasu.
Kuul läbistas ülahuule liikudes kolju tagaosast välja.
Turneri teekond haiglasse leidis rahvusvahelist kõlapinda.
Sõdurid varustasid ravimitega raskesti haavatud teenistujat.
Halvatuse tekkimisel põetas Joan ööpäevaselt Johni.
Ta pesi, liigutas ning tegi süste.
Joanil oli lisaks kaks väikelast ning oli 8. kuud rase.
Nad pidid nädalaid ootama
enne kui jää taandus ning päästelennuk sai tulla.
Rahutud ja näljased sõdurid olid samuti Joani hoole all.
Läksin Jacki juurde ja ütlesin, et ei suuda seda enam teha.
Puhkesin nutma.
Ta ütles, et nad on tema külalised ja peame tegema kõik võimaliku.
Jõuvarude lõppemisel pingutas John Turner veelgi.
Nutvad inuitid saatsid Turnerit mööda jäist rada.
Kuigi John suutis vaevu rääkida, ta juhtis inimesi palves.
Mõne aja pärast ta suri Winnipegi haiglas.
Kolm nädalat pärast matuseid sündis tema kolmas tütar.
Joan pani talle nimeks Faith (ingl usk).
Leidsin ema raamaturiiulilt isa Piibli.
Kuigi Faith ei näinud enda isa, pole ta temaga üldsegi võõras.
Leidsin ühe kirjutise tagaküljel.
"Olen otsustanud järgida vaid Jumala seatud plaani.
Kas olen alustanud püha ja õnnelikku elu?
Sellest hetkest tänaseni olen rahul elada üksnes Jumalaga.
Mu isa südamesoov oli käia Jumala määratud kutsumises.
J. Turner suri mitu aastat hiljem esimesest Arktika külastusest.
Ta teadis, et kui seeme ei kuku mulda ja sure,
siis jääb ta üksikuks, kuid surres toob see paljusid teisi.
Selline oli tema visioon.
Joan on seda samuti näinud.
Nägin kord nägemust,
kus noored tulid tänavatele ning laulsid Jumalale.
Usun, et ühel päeval see sünnib.
Nagu paljud Pond Inletis peab ka James Arreak end
Anguatirjuaqi järglaseks, ning John Turneri töö jätkajaks.
Jumala Sõna külvamine algas meie vanematega.
Meie vanemad kandsid ka vaimulikku vilja.
1996. aasta veebruaris juhtus midagi.
Üle kogu Pond Inleti
hakkasid väikesed eestpalvegrupid paluma vaimuliku ärkamise algust.
Selle kannustajateks oli kaks meest,
kellel oli südamed olid lahti ning samuti olid valmis palveks.
Nendeks olid Anrktika evangelistid Billy Arnaquq ja Moses Kyak.
Väga paljud inimesed
tulid patutunnetusele ning liginesid Jumalale.
Patutunnetuse tõttu tunti, et maju peab puhastama.
John Turneri kirikuni viiv tee oli täis meeleheitel linnaelanikke.
Näis, et igaüks tahtis vabaneda
narkootikumidest, pornograafiast ja metal muusikast.
Rahvast oli kui murdu.
Altari ees oli mitu prügikasti.
Igal õhtul pandi sinna, millest taheti vabaneda.
Igal õhtul viidi asjad prügilasse ning põletati ära.
Viie päeva pärast oli linnaprügila täis.
Linnavalitsus sai asjade põletamisel julgustust
täiesti ootamatust allikast - Kuninglikult Kanada ratsapolitseilt.
Selle jäämäe juures oli suur lõke.
Jäämägi oli ka logistiliselt heas kohas.
Meil pakuti ka tasuta bensiini, et neid asju ära põletada.
Pea terve kogukond oli tulnud seda vaatama.
Kuningliku Kanada ratsapolitsei kohaselt
ulatus hävitatud asjade vääring 80 000-100 000 dollarini.
,Inimesed parandasid siiralt meelt.
Püha Vaim rääkis nende südametesse
ja terve kogukond oli täiesti muudetud.
Selle sündmuse tähendus
puudutas mitmetel kuudel erinevate inimeste südameid.
See sümboliseeris ka seni tundmatut tuld,
millest hakati rääkima ka teise maailma otsas.
See juhtus 28. veebruaril 1999.
Usklikud olid kogunenud äratusteenistuseks kirikusse.
Väljendati igatsust Jumala vastu
ning muret taas kasvava narkosõltuvuse osas.
Selleks korraldati pühapäevane noorteteenistus.
Teenistust juhtis Moses Kayak ning Joshua ja James Arreak.
Nad olid Angautirjuaqi sugulased.
Toimus altarikutse noortele, kes tahtsid saada Jumala puudutust.
Ülistusjuht Looee Arreak
palvetas noorte eest, kes olid tulnud altari juurde.
Jumal oli nii lähedal.
Südamesse tõusis piiblikirjakoht Matteuse 5:8:
"Õndsad on puhtad südamelt, sest nemad näevad Jumalat."
Algas miski, mille üle me ei omanud kontrolli.
Kuulsime heli.
See algas vaikselt.
Teenistust salvestav stereo töötas terve aeg.
Tahtsin seda kohe välja lülitada.
Muusika üha valjenes ja märkasin inimeste ärevust.
Lõpuks oli see nii tugev.
See heli oli nii vali, et kõik hakkas rappuma.
Jumala tuli langes.
Meenutas lennuki maandumist.
Mina ja ka kõik teised hakkasid värisema.
Pond Inletis ei ole ühtki lennukit.
"Sellepärast väriseb minugi süda ja hüppab paigast.
Kuulge, kuulge tema hääle mürinat
ja kõminat, mis tuleb ta suust!" - Iiob 37:1-2
18 kuu möödumisel märgati, et see lindistus omas püsivat väge.
Igal korral, kui seda kuulsin, muutusin väga alandlikuks.
Kõikvõimas Jumal soovis meid külastada.
Kui Moses Kyak kuulis seda müra,
kontrollis ta kohe helipulti ning korrastas seadeid.
Proovisin neid lükata, kuid need olid kinni kiilunud.
Toimunut mõistmata proovis ta ebaõnnestunult liigutada juhtnuppu.
Lõpuks otsustas ta süstemi välja lülitada.
Heli ega lindistus ei kadunud.
Masin ei oleks pidanud salvestama.
See oli Jumala ime.
Noored olid Jumala ees nii alandlikud,
et tulid altari ette, põlvitasid, ning soovisid eestpalvet,
et Jumal puhastaks nende südame.
Nad soovisid olla Jumala ees puhtad.
Sama Pond Inleti külastanud Püha Vaim
levis ka teistes Ida-Arktika piirkondades.
Üheks oli Aupaluk.
See paikneb Ugava lahes Kirde-Quebekis.
See loodi 1978. aastal.
Selle rahvastik sai peagi tuntuks oma hingematva kurbuse poolest.
Oleme näinud mitmeid tragöödiaid.
See isik tegi enesetapu.
Ta oli 17-aastane.
See 19-aastane tüdruk tegi samuti suitsiidi.
Palvetasime ja murdsime selle needuse enda kogukonnas.
Tulemus oli tuntav ja kohene.
See muutis meie kogukonda.
Leian, et palve tõttu saime täiesti vabaks.
Oleme nüüd õnnelikud.
Õpetaja Maggie Akpahatak
on kõneterapeut, kes näitab igal võimalusel Kristuse armastust.
Kuna olen kristlane,
siis tahan rääkida lastele, mis on minu südames.
Küsin alati, kas Jeesus on nende südames.
Evangeeliumi mõju klassiruumides on tõeliselt nakkav ja väeline.
Alustame täna meieisapalvega.
Sylvie Susi on välisõpetaja Lõuna-Kanadast.
Enamik lastest on usklikud.
Maggie kohaselt on see tagasihoidlikult öeldud.
Kõik nad on päästetud ning uuestisündinud kristlased.
Nad moodustavad 40% elanikkonnast.
See otsus on kogu eluks.
Asjaolud on paranemas ka POV-is.
Kauaaegne elanik ja pastor
Elliassie Saullualuk tunnistab rõõmuga muutusest.
Oli 1996. aasta levis siin tohutu vaimne ärkamine.
Inimesed otsisid Jumalat.
Suur tähtsus oli üksmeelsel palvel.
Vaja oli ainult avatud südant Jumala ees.
Sellele järgnes Püha Vaimu väljavalamine.
Koguduses nuteti tohutult.
Valu...
Näha võis täit alandumist Jumala ees.
Taevad kui avanesid.
Nägime mitmeid häid tulemusi.
Enesetapud lakkasid.
Kuritegevusemäär on samuti märgatavalt langenud.
Jumal on andestava loomuga
ning perekonnad on taastunud lähima 6-7 aasta vältel.
Vapustav on näha Jumala liikumist selles kogukonnas.
Kuigi Jumala töö on ilmselge
nii Aupalukis kui POV-is, siis sellega see ei piirdu.
Vapustav on näha Jumala liikumist.
See ei toimu üksnes POV-is, vaid kõikides kogukondades.
Kui inimesed said päästetud, siis rullus lahti täiesti teine lugu.
Kristuse tõttu oleme puhtad.
Jumal puudutas inimesi, keda me ei arvanud kunagi muutuvat.
Leidsin Tema.
Ta on suur Jumal.
Suhted ja südamed on tervendatud.
Olen näinud, kuidas mehed tõusevad püsti
ja tunnistavad avalikult, et on väärkohelnud oma lapsi ja naist.
Meie suhe abikaasaga on muutunud.
Ta on täiesti teistsugune.
Paljud on taastunud nendest haavadest, eriti naised.
Jumal kasutab neid.
Jumal muudab kogukondi.
Jeesus vastas kõigile probleemidele.
Vapustav, et kõik said puudutatud.
Iga Arktika piirkond on samas olukorras,
ning usun, et kõigis on midagi muutunud.
Kõik on täiesti muutunud.
Jumala tuli levib igal pool.
Igas piirkonnas räägitakse sarnast lugu.
Quaqtaq, Kanglqsualujjuaq, Kangiqsujuaq, Kangirsuk, Kuujjuaq,
Aupaluk, Puvirnituq, Clyde jõgi, Arktika saarestik, Pond Inlet,
Kimmirut, Tasiujaq, Salliit, Salluit, Akulivik, Pangnirtung, Inukjuak.
Imeilus vaatepilt.
Evangeelium on muutnud ka poliitilist maastikku.
Kogenud Arktika misjonäri Roger Armbruster kohaselt
on Jumal esile tõstmas uusi kohalikke juhte,
kes avaldavad julgelt enda elus olevast Kristusest.
See sau on tehtud narvali sarvest.
See on valla sümboliks.
Seda tuuakse seadusandjale ametlike asjaajamiste puhul.
Selles on paber palvega: "Sinu riik tulgu,
sinu tahtmine sündigu nagu taevas, nõnda ka maa peal!"
Mõned linnapead on andnud enda kontori palveteenistusteks.
Seda kahel päeval nädalas.
Nad teavad, et Jumalata ei laabu koosolek hästi.
See sau on igal koosolekul.
Inglise keelses Piiblis on kirjas,
et kui õiglased valitsevad, siis rahvas rõõmustab.
Jumal on õnnistanud ka maapinda.
Maa elustub ja hakkab tootma.
20 aasta eest ei olnud karibuusid.
Nüüd on nad naasnud.
Kalade rohkus järves kasvas.
Pinnas muutus viljakaks.
Oleme nii õnnistatud.
Lootus, mis puudutas kunagi üht eraklikku hülgekütti,
on nähtav nüüd kirikutes, klassiruumides,
ja nõupidamisteruumides üle terve idapoolse kontinendi.
Jumala armastus ei ole ainult sügav ja järeleandmatu,
vaid ühtlasi ka eesmärgistatud.
Jumal võtab koha, mis on inimeste poolt põlatud
kui jäine ja tühi tundra, ning teeb avalikuks enda au.
Nägin kord nägemust,
kus noored tulid tänavatele ning laulsid Jumalale.
Usun, et ühel päeval see sünnib.
Jesaja 52:8: "Kuule!
Su valvurid tõstavad häält, nad hõiskavad üheskoos,
sest nad näevad silmast silma Issanda kojutulekut Siionisse."
Vaimulik ärkamine ei ole kõigest Piibellik.
See on nähtav ka ajaloos.
Jumal on seda ennegi teinud.
See muudab ühiskondi.
Samuti on see praktiline, sest muudab inimeste elusid.
Lisaks muutub vaimulik õhkkond:
patt elimineeritakse ning kuritegevus väheneb.
See on loomulik tulemus.
Kuna vaimulik ärkamine on ajalooline fakt,
on selleski mitmeid õppetunde, põhimõtteid
ning tõdesid, mida avastada.
Ühiskondlikud muutused riiklikul tasandil on haruldased.
Siiski pole see võimatu.
See ilmneb just seal, kus Jumala Vaimule antakse ruumi.
Sarnaselt Artikale on Šotimaa Välis-Hebriidid
täis lugusid üleloomulikkusest.
See kivine ja tuulest aetud maa-ala
näib olevat ilmvõimatu Jumala külastuse jaoks.
Siiski on Ta teinud seal tööd hämmastava järjepidevusega.
Neid külastusi kutsutakse ärkamiseks.
Nende tegelik olemus on aga paljudele teadmata.
Ajaloos mainitakse 9000 inimese kogunemisest.
Seda on raske hoomata,
mõistmata elanikkond koosnes kõigest 12 000 inimest.
1949. aastal langes taas Jumala ligiolu.
Sellel korral oli kohaks Barabhas.
See värskendus oli vägagi asjakohane,
siiski ei tulnud see kergelt.
Religioosne uhkus ja käsumeelsus tekitasid koguduses tugevaid lõhesid.
Mõned vaimulikud keeldusid uskumast,
et Jumal võiks teha ilma nendeta midagi suurt.
Värskendus tuli ning nad seisid sellele vastu.
Enamikest kirikutest esines suurt vastuseisu.
Mary Peckham oli ärkamise ajal teismeline.
Ta mäletab siiani tollast vaimset tuimust.
Vaimne innukus oli enne ärkamist religioosne.
Kindlasti ei saa seda nimetada elavaks.
Oli kui vaimulik talv.
Kõik ei suutnud kaasa lüüa.
Ärkamine on sündmus,
mida ühel korral kogedes tahad seda taaskord tunda.
Üks ärkamine algas Donald Smithi juhtimisel.
Ta meenutab, kuidas kohalikud eestpalvetajad läksid tööle.
Ärkamise pärast palvetati pidevalt.
Nad palvetasid autodes.
Seda palveõhkkonda oli tunda.
Palvetajate osas olid innukaimad kaks vanemat õde.
Üks neist oli peaaegu pime.
Nad palvetasid ärkamise pärast mitmel korral nädalas.
Mõnikord isegi hilisõhtul.
Nad olid haaratud Jesaja 44. ptk-i tõotusest.
"Sest ma valan janusele vett ja kuivale voogusid.."
Üks õdedest oli voodihaige.
Lugesin Piiblit ning palvetasin nendega.
Jumala ligiolu oli tunda.
Nad teadsid Jumalat isiklikult.
Donald oli puudutatud nende naiste usust Jumalasse.
Seitse kogudusejuhti kogunesid ühte küüni palvele.
Nad palvetasid kuid,
et Jumal annaks neile igatsust Tema ligiolu järele.
See oli kui ärkamise eelvaatus.
Käes oli 1949. aasta keskpaik.
Sellal, kui vanemad jätkasid küünis palvetamist,
märkasid nad ühtäkki lähedalasuva talu tulesid.
Mõned ei kustunud üldsegi.
Inimeste nälg Jumala ligiolu järgi võttis neilt soovi magada.
Kogudusejuhid mõistsid, et nende palved said vastatud.
Terve kogukond palvetas.
Inimesed nutsid.
Neis oli enneolematu ootus ja igatsus.
Need palved olid valusad.
Jumalat oodati.
Jumal vastas.
Ilma edasise viivituseta lähenes neile Jehoova.
Eelneval õhtul juhtus midagi märkimsväärset.
Õhk oli kurjakuulutavalt pinev.
Kogesime seda väge, ning isegi nõud hakkasid värisema.
Jumal tuli kui vägev tuul.
Maja rappus palvest ja Jumala ligiolust.
Inimesed kartsid, sest juhtus midagi üleloomulikku.
Jumala kogetav au langes selle hoone peale.
Tuntav ja üleloomulik valgus hõljus mitmete talude kohal.
Nende kohal oli näha Jumala au valgust.
Keegi ei suutnud midagi öelda.
Seisti vaikuses ja vaadeldi.
Hommikul kella 4 paiku
kogunes mõnisada inimest kohaliku politseijaoskonna ette.
Paljud olid tulnud naaberküladest ja tõmmatud seletamatust väest.
Maanteel hüüti Jumala poole.
Inimesed põlvitasid teele ning palusid andestust.
Olime hetkeks kui igavikus.
Igavikulised asjad olid meile vägagi reaalsed.
Võtmeisik selles ärkamises oli reverend Duncan Campbell.
Tuline jutlustaja, kes juhtis UFC kogudust.
Ta liikus kantslis üles-alla ning emotsioonid kajastusid näos.
"Kallid inimesed, kuulake Jumala saladust.
See peitub jumalakartuses."
Koosolekutesaalid olid puupüsti täis.
Kohale tulid mitmed nii mandrilt kui ka saarestikult.
Kirik oli nii täis, et istuti ka aknalauade peal.
Mõned kuulasid ka väljas.
Duncan Campbell ütles, et inimesi võib teavitada ärkamisest
kuid üksnes Jumal saab teha nad teadlikuks Temast.
Jumala ligiolu annab meil liikumiseks väe.
"Mitte kuulutamise, püüdlikkuse või inimliku organiseerimise põhjal,
vaid üksnes teadlikkusel Jumalast vabastatakse terve kogukond."
Peagi tunti Jumala liikumist teistelgi saartel:
Berneral, Lewisel ja Tireel.
Põhja-Uisti ärkamist mäletab Jean Blanshard ehedaimalt.
Aasta oli siis 1957.
Seal oli teadlikkus Jumala tööst tervel saarel.
Inimesed tulid usule iga päev ning elud said muudetud.
Jumal tuli kohale.
Kui uudised levisid,
külastas jõulupühadel seda piirkonda kaks reporterit.
Hotelli jõudes juhatati neid koheselt baari.
Nad imestasid, et alkohol on lettidel.
Inimesed ei ostagi alkoholi, vaid käivad koosolekutel.
Ärkamisteenistused rikkusid äri.
Üle terve saarestiku oli sarnaseid märkusi.
Võin kindlalt väita, et elustiil oli muutunud.
Ükshaaval kahanesid ka joomisharjumused.
Seda ärkamise tõttu, mis mõjutas tervet piirkonda.
Keegi ei saanud olla ükskõikne.
Saare üle oli kui Jumala teadlikkuse kate.
Muutus oli täielik.
Ümberkaudsed teadsid, et Jumal oli tegev.
See oli palvevastus.
Vaadates, kuidas Jumal muudab ühiskondasid ja kultuure,
tõuseb esile vaid üks küsimus: Kas see võib toimuda riiklikult?
Kas ajaloos on näiteid
kaasaegsest ühiskonnast, mis on iseseisvas riigis?
Ida-Aafrika riik Uganda näib ebatõenäoline koht vastusteks.
Okultismist tõmmatud koht oli ennist kui Aafrika pärl,
veetis aastakümneid sügavas vaimulikus koomas.
Selle nime on võrdsustatud surmaga
nii AIDSi leviku kui ühiskondlike tragöödiate osas.
Uganda on valude riik, mis on olnud mitme diktatuuri all.
Tean, mida tähendab elada hirmus.
Pastor John Mulinde oli õduste alguses teismeline.
Inimesi tapeti tuhanete kaupa.
Terved külad tühjendati.
Sageli ei teata, kes selle tapmise korraldab.
Need, kes kuulavad Johni ilmekaid ja elulisi lugusid
kas ahastavad või nutavad.
Nad mäletavad seda alati.
Me ei mõistnud, mille vastu me võitleme.
Uganda ajalugu, sarnaselt paljude Aafrika riikidega,
on täis nõiakunsti ning salajasi rituaale.
Amuletid olid kõikjal populaarsed.
Kuningad, nagu näiteks Idi Amin, on tuntud inimohverduste tõttu.
Aafriklased on enesekindlad.
Meie ajaloo suurim osa on seotud deemonlikuga.
Meie esivanemad kummardasid teisi jumalaid.
Ebajumalakummardamise tõttu
on ugandalaste ajalukku sööbinud hirmu ja valu periood.
Tean Idi Aminist, et ta oli suurekasvuline mees.
Ajakirjanik Bart Kakooza kasvas Idi Amini hirmuvalituse all.
Ta oli optimistlik, kui valitsuse võttis üle Milton Obote.
Arvasin, et ta on parem valitseja, kuid ma eksisin rängalt.
Nägin, et nende inimeste taga olid selged kurjuse väed.
Need hävitasid seda riiki.
Sel ajal oli tavapärane leida teepervel laipe.
Mõnikord heitsime pilgu, et näha, kas ohver on tuttav.
Hiljem liiguti lihtsalt edasi.
Üksnes sõdurid ei viinud seda läbi.
Sündisin, et surra.
Pastor J. Senyonga oli kolmekuune, kui ema viskas ta prügikasti.
Ema lootis, et laps sureb paari päevaga,
kuid tädi nõustus võtma imiku enda hoole alla.
Poiss jäi ellu üksnes selleks, et hiljem kogeda taas valu.
Mu isa tapeti 1979. aasta Idi Amini valitsuse ajal.
Matustel nägin esmakordselt enda ema pilti ja nägu.
Teiseliseks saamiseni olin teadmatuses ema välimusest.
Kahjuks oli Jacksoni isa riikliku tapatalgute ohver.
Mööduvad päevad ja sinu lähedast ei saabu koju.
Paratamatult hakkad ta surmale mõtlema.
Esmalt sai minna üksnes metsa.
Selleski oli tunda surmaõhkkonda.
Võisid tunda vaimset raskust.
Toimusid salajased palveteenistused.
Pastorid koondasid päevas kümneid palvegruppe.
Sageli jõuti koju hilisööl.
Sõduritel oli meelevald teha, mida iganes nad tahtsid.
Teid kontrolliti.
Seal olles ei teatud iialgi, kas ja kuidas saad sealt välja.
Ühel juhul reisis üks ema imikuga ja nende käest küsiti isikutunnistust.
Lastel pole isikutunnistust.
Imik tõmmati ema käest ära,
visati õhku ning sõdur võttis noa ka lasi lapsel kukkuda selle otsa.
1984 hakati tapma kirikujuhte ja pastoreid.
Jotham Mutebi pidas jutlust, kui tema kirikusse tungisid sõdurid.
Kuulide vihisemise saatel läksid mitu vanemat naist altari ette.
Kui ma nägin neid,
mõtlesin, et nad on meeleheitel ning vajavad lohutust.
Tõstsin enda käed ja hakkasin nende pärast palvetama.
Hiljem sain teada, et nad tulid ette,
sest tahtsid surra minu, enda pastoriga.
Pastor ja ta järgijad viidi kaubikutega vanglasse.
Nad viidi Nakasero keskusesse.
Nakasero keskuse piinamiskambrid olid meist paari meetri kaugusel.
Sealne vägivald oli kirjeldamatu.
Kes mahutab kuus inimest 3x3 ruutmeetrisesse ruumi?
Nad on nii kokkusurutud,
et inimesed võivad surra ja olla teiste tõttu püsti hoitud.
Uurimist ei järgne, inimene lihtsalt kõrvaldatakse.
Näis nagu kogu maailm keeras Uganda õudustele selja.
Meid oli hüljatud.
Miljonid surid.
Laibad katsid Owen Fallsi tammi ning Victoria järve ranniku.
Pidime meelt parandama enda tehtud pattudest,
muidu olukord ei paranegi.
Tapatalgud mõjutasid riigi majandust ja infrastruktuuri.
Tehased lagunesid, tarbekaupu oli vähe.
Isegi seepi polnud võimalik saada.
Linn oli risustatud ning enamik hooneid kahjustatud.
Inimeste moraal oli nii madal, et kõige eest pidi maksma.
Niigi halb olukord läks veelgi hullemaks.
Uudise saatis WHO.
Teatati, et 1997. aastaks oli AIDSi levik Ugandas
niivõrd laialdane, et 1/3 rahvastikust sureb.
Dr Patrobas Mufubenga töötab Uganda NIH-is.
Sel ajal olid kõik meeleheitel enda lähedaste kaotuse osas.
Jumala poole hüüti nagu Piibli aegadel Raamas.
Naised nutsid poegade pärast.
Keegi ei saanud leevendada seda valu, kannatusi, kurbust ja hirmu.
Loodi kõnekäänd, et Uganda Jumal magab.
Keskööl tõusis üks vanamees ja osutas pastorite poole, küsides:
"Kus on Jumal, kellest te siin räägite:
Jumal, kes on väeline, ning vastab palvetele?
Mida on Uganda Jumalale teinud? Jumal vaid vihkab meid."
"Haua sisemuses hüüdsin ma appi ja sina kuulsid mu häält.
Siis ma mõtlesin:
Ma olen ära aetud su silma eest.
Siiski ehk saan veel näha su püha templit!
Kui mu hing nõrkes mu sees,
mõtlesin ma Issandale ja mu palve tuli sinu juurde.."
Palve jätkus ööpäevaselt.
Lahendus tuli läbi pika ootuse ja nutu.
Mõned peitsid end relvastatud sõdurite eest sohu.
Seal veedeti terve päev
ning õhtul tulid tagasi ja palvetasid koos.
Need palved tulid südamepõhjast.
"Mina olen mees,
kes nägi viletsust tema nuhtluse nuudi all.
Mu silmad voolavad lakkamatult, pisaratel ei ole pidamist,
kuni Issand vaatab taevast alla ja näeb."
Ma valin otsida Jumalat kuni Ta vastab minu palvele.
Kui Ta ka ei vasta, siis parem suren Teda otsides.
"Seda võtan ma südamesse, sellepärast loodan ma veel..
See on Issanda suur heldus, et me pole otsa saanud,
sest tema halastused pole lõppenud: need on igal hommikul uued.."
Jumala ligiolu langes, kui inimesed hüüdsid Ta poole.
Inimeste üle oli näha Tema ligiolu kui rasket udupilve.
Teenistusele tulles teadsid koheselt, et sisened millessegi tuntavasse.
15 aastat tagasi oli see ohtlikuim piirkond Ugandas.
Seda teati kui Kampala Beirutina.
Milton Obotei valitsuse all
kasutasid sõdurid kohalikke poode ja kodusid lasketiiruna.
Seda asuala kattis lootusetus.
Siia kohta kutsus Jumal noort evangelisti Robert Kayanja,
kes käis siin koos kuue eestpalvetajaga.
Peale seadusetute sõdurite
seisis Roberti meeskond silmitsi ühe mõjuvõimsa nõiaga.
Seda meest järgis hirmuõhkkond.
Pärast surmaähvardust hüüdsid eestpalvetajad Jumala poole.
Mõne päeva pärast oli nõid surnud.
Pärast kuulsa nõia surma oli kui taevad lahti.
Kayanja väike kogudus kasvas hüppeliselt.
Nüüdseks käib seal ligi 10 000 inimest.
Samuti on sellest hargnenud kuussada tütarkogudust.
Uganda, mis oli mitmeti kasutuks kuulutatud,
riik mille majandus oli täiesti kokkuvarisenud
ega omanud mingit rahvusvahelist sõnaõigust,
kelle rahvas tunnistasid end häbiga selle riigi kodanikeks,
hakkas tegema kannapöörde.
Algas tervenemisprotsess.
Pole üllatav, et selle algatajaks oli palve.
Kogudused palvetasid tsoonides.
Nad sumisesid kui mesilased.
Seda oli terve öö kuulda.
Iga kogukond palvetas.
Kogesin, et hingevaenlane peab leidma teise linna.
Ühtsus on taaskord järjekordne näide peatsest ärkamisest.
Jumal teeb siin tööd,
mille osas ei saa au võtta ükski isik, kirik või mõni teenistus.
Pastorite kogunemised olid üsna sagedased.
Jumal kutsub meid kõiki koos palvetama ja ülistama.
Jumal liidab kogudusi.
Selleks et rääkida ja väärtustada üksteist.
Teeme, et liikuda inimestega,
kes armastavad Jeesust ning kuulutavad Tema Sõna.
Mul pole probleemi käia nelipühikirikus.
Kristuse ihu on kogunemas ja see on meeliülendav.
Käesolevalt oleme ärkamises, millest saavad osa kõik.
Ühtsus on midagi, mille eest täname Jumalat.
Isegi WHO statistika AIDSi kohta ei morjendanud kristlaste usku.
Oleme näinud, kuidas aidsihaiged tervenevad.
Arstid ei leia mingit seletust, ning möönavad Jumala olemasolu.
Mul oli valu ja lööve.
Hakkasin oksendama.
Nad olid surmale määratud.
Mu söögiisu kadus.
Isikud, kes olid AIDSi nakatunud.
Mu kaal langes.
Pärast palvet kogesid paljud Jumala puudutust.
Midagi muutus sel hetkel.
Sel õhtul langes Jumala vägi.
Ma kogesin seda.
Neid tervenemised tekitasid palju skeptismi.
Seda ka meedikutelt.
Miks sa siia tuled? Näeme, et oled nakatunu.
Peagi muutusid kahtlused üllatuseks.
Mu arst vaatas minu peale ja küsis, kuidas ma surnud pole?
AIDSist polnud jälge.
Nad ütlesid, et tulemus oli negatiivne.
Ma olin HIV-negatiivne. Viirus oli kadunud.
Sümptomid lakkasid ükshaaval.
Jumal tervendas mind.
Neid lugusid oli tuhandeid üle terve Uganda.
Praeguseks olen kuulnud 372 inimese tervenemisest.
Ugandas tunnistati üht järsemat HIVi langust.
See juhtus palve, Jumala armu ja halastuse tõttu.
Ühtlasi on Ugandas hoidutud AIDSi levikust.
Ütlesin Jumalale, et tervenedes räägin seda kõigile.
Ma ei sure, vaid elan,
ning kuulutan, mida Jumal on teinud.
Jumala vägi on tuntav ka poliitilisel maastikul.
Ugandal on poliitiliselt uus võimalus.
Õigel ajal tõi Jumal uue valitsuse ja panema inimesi juhipositsioonidele.
Jumal töötab siin riigis.
O. Etiang on olnud pea igal ametikohal valitsuses.
Ta oli ka peaminister.
Jumal on minuga.
Beatrice Byenkya on Hoima parlamendisaadik.
Tahtsin kõiges tuua Jumalale au.
Stephen Oonyu on riigi politseiülema asetäitja.
Jumal peab mind kõnetama, eriti sellisel ametikohal.
Stephen on näinud,
kuidas Jumal on rahustanud mässe ning vastanud palvetele.
Enda kogemustele tuginedes usun,
et kõik on võimalik, kui jätkame palvetamist.
Usun, et Jumal töötab ka valitsuse tasandil.
Cecilia Atim-Ogwal on opositiooni juhtfiguur.
Olen Kristuse suursaadik ja ma tunnistan seda kõikjal.
Oleme näinud muutust nii vaimulikult kui poliitiliselt,
siis olen veendunud, et Uganda Jumal ei maga.
Evangeelium on mõjukas isegi valitsuskoridorides.
Loodud on ka eetika ja moraali ministeerium.
Meil ei olnud seda.
Jumalal oli vaja tugevat isikut keerulisele ametikohale.
Kui sain päästetud, siis ütlesin Jumalale,
et Ta teeks sama, nagu juhtus Piiblis Paulusega.
Ta tegi seda.
Miria Matembe mäletab
seismist presidendi ja juhtkonna ees, et kaitsta enda uurimust.
Tema sõnad oli prohvetlikud.
Jumal vabastas iisraellased Egiptuse orjapõlvest
ning viis tõotatud maale.
Olen kui Uganda Mooses.
Jumal on mind pannud siia, et juhatada seda riiki
moraalitusest ja korruptsioonist õigesse suunda.
Ugandast saab alguse Niilus, millel ulpis lapsena Mooseski.
Uganda on tegemas ajalugu.
Seda on enim näha valitsuse tehtud plaanis
luua eetika ja moraali ministeerium.
Võitlus saab olema raske, kuid Jumal on minuga.
Ugandas levib korruptsioon.
Arvestades möödunud 15 aastat, siis muutus on hämmastav.
Julia Sebutinde on presidendi juhtiv prokurör.
Tulihingelise kristlasena
on vastandumine korruptsioonile tõstnud tema usaldatavust.
See isik on raputanud tervet riiki mitmed valitsusharud on mõjutatud.
Ta on uuestisündinud kristlane ning ta seisab vankumatult.
Vapustav on näha, kuidas pöördutakse aususe juurde.
Näeme Jumala hämmastavat tööd.
Kuritegevusemäär langes 15%.
Vältimatult on mõjutatud ka riigi majandus.
Raskete olude kõrval on näha positiivseid märke.
Ennist kokkuvarisenud majandus on nüüdseks kasvanud punktini,
kus see on oma kasvult Aafrikas kolmandal kohal.
Majanduskasvu ületab vaid koguduse kasv.
Kahe nädalaga kasvab koguduse liikmeskond 7-lt 2000 inimeseni.
Pole paha mehe jaoks, kes visati väiksena prügikasti.
Vapustav!
Meil on pühapäeviti viis teenistust.
Nüüdseks on ligi 20 000 liiget.
Jumal ei kasvata üksnes meie kogudust.
Koguduses on tohutu ärkamine.
Igal päeval rajatakse Ugandas uus kogudus või teenistus.
Kui oleme teinud lõpparve mineviku pattudega,
peame keskenduma Jumala eesmärgile.
1999. aasta vanaaasta lõpul tähistas Uganda millenniumi algust.
Pidustustel oli ka üks tähtis isik.
Tema nähtamatu käsi on meid juhatanud ja vorminud tulevikku.
Presidendi naine Janet Museveni
kutsus 10 nädalat enne koguduste juhid koosolekule.
Koosoleku alguses ütles ta, et nägi üht nägemust.
"Uue millenniumi hakul võiksime korraldada
Jumalale tänupüha valuperioodist välja aitamise pärast."
Ta palus, et pühendaksime rahva ametlikult Jumalale.
Presidendipaari silme all
pühendasime rahva Jumalale järgnevaks 1000 aastaks.
Ütleme lahti meie maal
ebajumalatest nõidusest ning satanismist.
Lepingul oli presidendipaari allkirjad.
Teame, et oleme teeninud teisi jumalaid Sinu asemel.
Seda loeti kui Vana Testamendi salmi.
Pühendame Uganda Jumala eesmärkideks.
Alistume Kristuse Jeesuse valitsusele.
"Ja kuningas seisis samba juures ja tegi Issanda ees lepingu."
See oli Jumala töö algusest lõpuni.
Öine palveteenistus
Seda vaadates meenub üks huvitav iroonia.
Olukorras, kus diktaatorid
tahtsid hävitada kristluse ning takistada koguduses käimist,
avastasid usklikud, et kirik ei piirdu hoonega.
Uganda usk levis teistesse kohtadesse.
Jalgpalliväljakud, pangad, hotellid ja parlamendi koosolekuruumid.
Kogudus puhkes õitsele.
Jeesus seisab Jumala ees, öeldes: "Olen Uganda jaoks valmis."
Riik, mis oli enne Aafrika pärl, on saanud tagasi enda hiilguse.
Juhtunu on imekspandav.
Elu on tärganud ning uus kuningas valitseb.
Uganda on Jumala jaoks valmis.
Märkimisväärne.
See on ime.
See on fakt.
Jumalata oleks see võimatu.
Miks Jumal liikus võimsalt just nendes piirkondades?
Vastus on lihtne - Teda kutsuti.
Ärkamist peab riiki kutsuma.
Inimesed peavad seda igatsema.
See tekitab nälja Jumala järgi.
Inimesed palvetavad ja mõistavad,
et ainus väljapääs segadusest on Jumala töö ühiskonnas.
Tema teeb kõik uueks.
Esiteks peame end alandama Jumala ees.
Üksnes palvega saame Jumala Vaimu liigutada.
Las nad palvetavad igas riigis, linnas, külas ja koguduses.
Jumal, vajame Sind, tule.
Me ei saa seda ise teha.
Tule ja külasta meid.
Ärkamise osas peab maksma hinda.
Nutetakse meeleparanduse pisarad.
Jumal, palume, et Sa kannaksid rahva valu.
Me südameolukord läheb Jumalale korda.
Eemalda jäärapäisus ja uskmatus.
Ta tõmbub puhaste südamete poole.
Las me armastame Sind südamest.
Jumal kuulab oma rahva järeleandmatuid palveid.
Ta kuuleb sind.
Saad tunda Jumala ustavust.
Andestan nende patud.
Kui õpime Jeesust isiklikult tundma, siis toob see suure muutuse.
Meil on nüüd lootus.
Suured imed on juhtunud
ja julgen väita, et Uganda pole eales sama.
Jumal on nii hea.
Olen näinud, kuidas Jumal muudab oma väega terve kogukonna.
Tulemas on aeg, kus kogu maailm kogeb,
kuidas terved riigid pühendavad end Jumalale.
Riigid saavad kätte enda täie potentsiaali.
See aeg on nii lähedal.
Tõlge: Mailis Mägi