Lääkäri tuli luokseni keskellä yötä.
Hän kysyi: "Tiedätkö, miten sairas olet?"
Vastasin: "Tiedän."
Sillä on monia nimiä: arvokas kuolema, -
lääkäriavusteinen kuolema, avustettu kuolema.
Hän kysyi hyvin kohteliaasti, haluanko kuolla. Hän auttaisi siinä.
Terveysalan ammattilaiset yritetään näin saada suopumaan tappamiseen.
Ketään ei tapeta.
Potilas vain pyytää itsemurhaa omalta lääkäriltään.
Se on tilattu murha. Avustettu itsemurha.
Hän sanoi: "Anna pillerit."
Se on perimmäinen apu. Niin.
Jotkut ovat saaneet tarpeekseen.
Masennuksen hoitamisen sijaan lääkäri antoi apukeinon itsemurhaan.
Lääkärin tehtävä on lievittää kärsimystä, -
ei olla jakeluautomaatti, kun potilas valitsee "rationaalisesti" kuoleman.
Tämä eroaa selvästi itsemurhasta.
Tässä kuoleva kontrolloi rationaalisesti kuolemansa ajankohtaa ja tapaa.
Mutta lait laajenevat.
Koskeeko tämä pian myös psyykkisesti sairaita, -
Alzheimerin tautia sairastavia, -
vauvoja ja lapsia?
Matkustin merillä ja mantereilla nähdäkseni, -
onko tässä todella kyse myötätunnosta.
Perhe kysyy hauraalta vanhukselta: -
"Mikset tekisi avustettua itsemurhaa? Kaikilta säästyisi aikaa."
Tapahtuuko sellaista? - Tapahtuu.
Onko kyse vapaudesta?
Sanoin: "Hän on äitini."
"Älkää ottako häntä pois."
Tai arvokkuudesta?
He tappoivat äitini.
OIKEUS ELÄMÄÄN UHATTUNA
Nimeni on Kevin Dunn. Olen ollut media-alalla pitkään.
Seurasin isäni jalanjälkiä. Hän työskenteli televisiossa alkuaikoina.
Joitain vuosia sitten isällä todettiin suolistosyöpä.
Hoito oli melkein yhtä paha kuin sairaus.
Isän huoli sairaudesta ja taakaksi tulemisesta sai minut miettimään, -
että nyt kun avustettu itsemurha on laillinen osassa USA:ta, -
mitä sairaille sanotaan terminaalivaiheessa.
Nyt kun lääkäri voi laillisesti päättää potilaan elämän, -
ja miten lait ajan mittaan vaikuttavat lääketieteeseen ja yhteiskuntaan?
Eutanasiaa pyytäviä koskevilta uutisilta on mahdoton välttyä.
Kertomukset ovat sydäntäsärkeviä.
Mutta onko asiassa puoli, josta emme ole vielä kuulleet?
Mihin se loppuu? Onko menty jo liian pitkälle?
50 000 kilometrin matkani alkaa syrjäisestä kylästä -
St. Anthonysta Newfoundlandilta.
Tapaan Sheila Lewisin ja hänen tyttärensä Candicen.
Kauniita kuvia.
Candicella oli syntyessään cp-vamma ja spina bifida.
Hän tarvitsi sairaalahoitoa viime vuonna.
Lääkärit käytännössä kehottivat hylkäämään toivon.
Mutta Sheila ei aikonut hylätä tytärtään.
Jos olisin totellut, hän ei olisi tässä.
Mitä lääkärit ehdottivat? - Avustettua itsemurhaa.
Hän sairastui. Soitimme ambulanssin. Hänellä oli kohtauksia.
Hänen sykettään piti laskea lääkkeillä. Syke oli korkea, 170.
Ensimmäinen lääkäri kertoi minulle, -
ettei hänen munuaisensa ollut oikeassa paikassa.
Keuhkojen alaosa oli painunut kasaan. Hänet otettiin sisään.
Lääkäri tuli uudelleen seuraavana päivänä.
Hän seisotti minua seinän edessä käytävällä ja sanoi, -
että avustettu itsemurha on laillinen Kanadassa.
Hän kysyi, tiesinkö sen. Sanoin: "En." Hän sanoi kannattavansa sitä.
Sanoin: "Se on sinun valintasi, -
mutta minä en ole kiinnostunut siitä lainkaan."
Hän sanoi, että minä olen itsekäs.
Kävelin vain pois. Tyttö kuuli kaiken.
Tämä on sinun tarinasi.
Sanoit uutisissa jotain.
Sinulta kysyttiin, haluatko kuolla. Mitä vastasit? - "En halua."
Et halua. Silti sinulle puhuttiin kuolemisesta. - Niin.
Onko se lääkäriltä hyvä vai paha asia? - Paha.
Miksi? - En halua kuolla.
Hän ei kertaakaan sanonut heille haluavansa kuolla. Ei kertaakaan.
Avustetusta itsemurhasta puhunut lääkäri tuli taas seuraavana päivänä.
Hän kumartui tyttäreni naamalle ja kysyi: "Tiedätkö, kuinka sairas olet?"
Vedin hänet käytävälle ja sanoin: "Älä enää ikinä puhu tuolla tavalla."
Lääkärit sanoivat, että hän tekee kuolemaa. Minä uskoin heitä.
Sanoin, että hän voi mennä, jos hän haluaa. Mutta hän ei...
Tule tänne.
Hän ei halunnut jättää minua.
Älä itke. Se on ohi nyt.
Emme vain halua, että joku toinen perhe joutuu kokemaan tämän.
Sen jälkeen kun Kanada laillisti kuoleman lääketieteen avustuksella, -
lähes 2 000 ihmistä on valinnut päättää elämänsä lääkärin avulla.
Candicen ja Sheilan tarina sai minut pohtimaan, miten valinnat tehdään.
Suhtautuminen kuolemaan on muuttumassa.
Kenties olemme tulleet niin tunteettomiksi, -
että elämästä ja kuolemastakin on tullut henkilökohtainen valinta.
Vuonna 2018 lääkäriavusteinen kuolema oli laillinen -
viidessä massa ja kuudella USA:n hallintoalueella.
Kannattajien mukaan ihmisellä pitää olla oikeus valita kuolintapa.
Kriitikkojen mukaan valinnanvapaus on harhaa, -
ja se johtaa vanhusten hyväksikäyttöön ja pakottamiseen.
Siitä keskustellaan lähes joka maassa.
Yhdysvallat on käännekohdassa.
Mitä voimme oppia maista, joissa avustettu kuolema on laillistettu?
Olemme Amsterdamissa.
Joidenkin mielestä Alankomaat on liberaalein maa.
Se tunnetaan paitsi tuulimyllyistä, -
myös progressiivisesta asenteesta seksiin, löysistä kannabislaeista -
ja eutanasian sallimisesta tietyin kriteerein.
Kriteerit höltyvät höltymistään, sanoo eräs hollantilaistoimittaja.
Eutanasian rajat näyttävät hämärtyvän Alankomaissa.
Tilanne elää. Se on huolestuttavaa.
Gerbert Van Loenen suhtautuu eutanasiaan neutraalisti, -
mutta hän on huolissaan suunnasta.
Tällä hetkellä keskustellaan mm. eutanasiasta lapsille -
ja pitkälle edennyttä Alzheimeria sairastaville, -
lääkäriavusteisesta itsemurhasta psyykkisesti sairaille, -
avustetusta itsemurhasta terveille, -
jotka kokevat saaneensa elämästä kyllikseen.
Kuka kertoo toisen puolen? - Ikävä kyllä ei kukaan.
Robert Schurink on perhelääkäri.
Haastatteluhetkellä hän oli -
eutanasiaa ajavan NVVE-yhdistyksen toimitusjohtaja.
Yhdistyksen kotisivuilla kysytään: "Onko sinulla kuolemantoive?"
Täällä Alankomaissa ollaan hyvin liberaaleja.
Ajattelemme: "Sinulla on oikeus päättää omasta elämästäsi."
Kaksisataa vuotta sitten ei tarvinnut keskustella eutanasiasta, -
sillä kaikki olisivat jo kuolleet.
Totta. Ihmiset kuolivat nuorempina, mutta eutanasia ei ole uusi ajatus.
Alkuperäinen, yli 2 000 vuotta sitten kirjoitettu Hippokrateen vala -
kieltää lääkäreitä antamasta myrkkyä, vaikka potilas pyytäisi sitä.
Eutanasiasta on keskusteltu Alankomaissa jo lähes 50 vuotta.
Yksi korkeimman oikeuden jäsen sanoi: -
"Aina kun ihminen saavuttaa tietyn iän, -
hänellä pitäisi olla saatavillaan viimeinen tahto -pilleri."
Tri Boudewijn Chabot teki vuonna 1991 historiaa -
antamalla kuolettavan lääkkeen potilaalle, -
joka ei ollut terminaalivaiheessa.
Monet pitävät sinua eutanasian pioneerina täällä Alankomaissa.
Tuntuuko se oudolta?
Olen tottunut siihen.
Vuonna 1991 se olikin poikkeuksellista.
Näköpiirissä ei ollut lakia.
Mikä oli oikeuden päätös? - Syyllinen mutta ei rangaista.
Amerikkalaisesta se voi kuulostaa erikoiselta, -
sillä syyllistä tulee rangaista.
Lakia siis rikottiin selvästi, mutta yleinen mielipide oli muuttumassa.
Onko sinulta pyydetty eutanasiaa? Oletko suostunut? - Olen.
Robert Jonquiere myöntää, että eutanasian syyt ovat muuttumassa.
Kun laki astui voimaan ja eutanasiatoiminta alkoi Alankomaissa,
tapauksista 85―90 prosentilla oli terminaalivaiheen sairaus.
Viimeksi kuluneen 15 vuoden aikana -
on käynyt yhä selvemmäksi, -
ettei kyse ole terminaalivaiheen sairauden lopettamisesta -
vaan kärsimyksen lopettamisesta. Ihminen voi kärsiä monista asioista.
Voi kärsiä psyykkisistä tai eksistentiaalisista ongelmista, -
dementiasta ja niin edelleen.
Eikö se pelota sinua? - Ei.
Minua pelottaa, että rajat siirtyvät siirtymistään.
En usko.
Siitähän keskustellaan paljon.
Tämä on kalteva pinta -argumentti.
Kun eutanasia potilaan pyynnöstä terminaalitilanteessa laillistetaan, -
seuraavaksi lääkärit alkavat tappaa potilaita, joilla on dementia.
Tapahtuuko sellaista? - En usko.
Yksinkertaistetusti sellaista ei tapahdu.
Jos en olisi käynyt äitini luona sairaalassa -
ja taistellut hänen puolestaan, häntä ei enää olisi.
Sinusta aiottiin luopua, mutta sinä et luovuttanut. - En niin.
Äiti on 94-vuotias. Hän liukastui ja kaatui.
Hänet vietiin sairaalaan.
Hänellä oli infektio mutta muuta vikaa ei löytynyt.
Minulle sanottiin: "Emme ole varmoja, kannattaako hoitoihin ryhtyä."
Hänelle lakattiin antamasta ruokaa ja vettä.
Minusta näytti, että he luovuttivat eivätkä tutkineet ja selvittäneet, -
mikä hänessä oli vialla.
Pahaksi onneksi äiti sattui sanomaan sillä hetkellä: "En halua enää elää."
"En voi syödä. En saa vettä. Minulla on kipuja."
"Minua siirrellään paikasta toiseen. En voi elää näin."
Hoitaja vei sen suoraan lääkärille pyyntönä päättää elämä.
He tapasivat äitini. Minua ei kutsuttu.
Äiti kertoi, että he olivat keskustelleet elämän päättämisestä.
He sanoivat, että eutanasia voidaan tehdä 48 tunnin päästä.
Entäpä toinen lausunto? - Pyysin toista lausuntoa geriatrilta.
Kun sain toisen lausunnon ja toisen lääkärin mielipiteen, -
onnistuimme pysäyttämään pyörät, -
jotka alkuperäinen lääkäri oli laittanut liikkeelle.
Hän sanoi: "Tällä rouvalla on syy elää."
Hänen annettiin syödä ja juoda mitä hän haluaa.
Hänen tilansa alkoi kohentua.
Nyt hän asuu hoivakodissa.
Siitä asti kun hän meni sinne, -
hän on ollut kaikkien lempimummo.
Voisi sanoa: "Hän on 94-vuotias. Hän on elänyt hyvän elämän."
Niin minulle sanottiin. "Miksi vaivaat päätäsi?"
Sanoin: "Hän on äitini. Älkää ottako häntä pois."
Helenin äiti oli yli 90-vuotias.
Mietin, jos hän olisi ollut 80-, 70- tai 60-vuotias, -
olisiko ensimmäinen lääkäri tehnyt erilaisen diagnoosin?
Ja mitä jos kukaan ei olisi ollut taistelemassa hänen puolestaan?
Kun hänelle annettiin ruiske, -
sen sanottiin auttavan hänet uneen.
Mutta tosiasiassa he tappoivat äitini.
Margreet van der Valkin äiti joutui sairaalaan keuhkokuumeen takia.
Mutta ei se häntä tappanut, hän sanoo.
Ajoin sairaalalle.
Joku soitti yksityisestä numerosta.
Soittaja jätti ääniviestin. Se oli ensiapupolin lääkäri.
Soitin hänelle takaisin.
Hän sanoi: "Älä turhaan kiirehdi."
"Hän on tiedottomana."
Hän sanoi: "Meidän täytyi antaa hänelle ruiske, -
jotta hän vaipuu koomaan. Hän ei herää siitä enää."
Kysyin: "Miksi? Miksei hänelle laitettu hengitysputkea?"
Hän sanoi: "Kutsuin yleislääkärin."
"Hän sanoi, että äitinne on yksinäinen ja masentunut."
"Siksi päätimme, että olisi parempi, -
ettemme jatka hoitoja."
Lääkäri soitti yöllä ja ilmoitti äitini poismenosta.
Kysyin kuolinsyytä. Hän vastasi: "Keuhkokuume, sydän petti."
Makasin sängyllä ja ajattelin: "Eikä ollut."
"Se oli se ruiske."
Päätös ei ole lääkärin tehtävä.
Lääkäri sanoo: "Pitkä tehohoito. Hyödytön yhteiskunnalle."
"Viekää hänet tuohon huoneeseen. Hän kuolee. Seuraava potilas."
Osa poliitikoista Alankomaissa pohtii, -
ovatko lait pian vaarallisempia kuin sairaudet.
Näen maassamme kaltevan pinnan.
Kees van der Staaij sanoo, että hänellä on varoitus muulle maailmalle.
Minun näkökulmastani hallinnon tärkeä tehtävä -
on suojella kansalaisten elämää.
Mutta se, mitä nyt näemme, heikentää oikeutta elämään.
Se heikentää haavoittuvia ihmisiä -
sekä sellaisia, joiden terveydellinen tai sosiaalinen tila on hauras.
Ja yhtäkkiä ei enää olekaan selvää, että heidän elämällään on arvoa.
Laki hyväksyttiin vuonna 2002.
Voisitko selittää kaltevaa pintaa hyvin yksinkertaisesti?
Joka vuosi eutanasialain alle tuodaan uudenlaisia tilanteita.
Etenkin kaksi ryhmää on kasvanut viimeksi kuluneen 10 vuoden aikana.
Yksi ryhmä on dementiaa sairastavat.
Toinen ryhmä on psykologisista ja psyykkisistä ongelmista kärsivät.
He eivät ole elämänsä lopussa.
Mutta nämä kaksi ryhmää ovat nyt kasvamassa.
Kymmenen viime vuoden aikana eutanasiaa pyytävien määrä -
on Alankomaissa kolminkertaistunut 2 000:sta 6 000:een.
Heistä 200 kärsii dementiasta tai mielenterveyden häiriöistä.
Liu'umme kaltevaa pintaa dementiaan, aivosairauksiin -
ja psyykkisiin ongelmiin.
Nämä kaksi ryhmää yhdessä muodostavat 6 000:sta 200.
Se on vähän.
Se on aina argumentti.
"Älä huolehdi. Heitä on vain 200."
"Yhteensä tapauksia on 6 000. Mikä on prosenttiluku? Alle 2 prosenttia."
Niin he vakuuttelevat suurelle yleisölle.
Mutta minä sanon: "Se voi olla 1 tai 2 prosenttia, -
mutta kasvu on ollut jyrkkää seitsemässä vuodessa."
Katsopa, moniko niistä on toteutettu klinikalla ilman hoitosuhdetta.
Silloin näkee, -
että ihmiset pelkäävät elämää ja taistelevat.
Juuri he ryntäävät klinikoille.
Ja silloin näkee, -
että juuri näissä aivosairauksissa on kalteva pinta.
Eutanasiaklinikoiden suosio kasvaa Alankomaissa -
etenkin potilaille, joiden lääkäri ei suostu eutanasiaan.
Olette eutanasian asiantuntijoita.
Olemme uusi mahdollisuus sellaiselle henkilölle, -
jonka eutanasiatoivetta oma lääkäri ei kunnioita.
Olemme täysin itsenäinen järjestö.
Tietoomme tuli, että joillakin on ollut vaikeuksia -
saada omalta lääkäriltä vastaus pyyntöönsä.
Moniko suhteessa pyytää eutanasiaa klinikaltanne?
Karkeasti jaoteltuna joka kolmas.
Joka kolmannen pyyntöön suostutaan. Joka kolmas saa eutanasian.
Montako tuntia lääkäri tapaa eutanasiaa pyytävää potilasta?
Haastattelu kestää tavallisesti 1―1,5 tuntia.
Keskimäärin tapaamisia on neljästä viiteen, -
ennen kuin lääkäri päättää eutanasiasta.
Mitä jos potilaalla on psyykkinen sairaus? - Se on monimutkaista.
Saatamme tavata potilaan 12―15 kertaa, -
ennen kuin päätös tehdään.
Toinen esimerkki on henkilö, jolla on dementia.
Hän oli erittäin hyvin valmistautunut etukäteen.
Hän ennakoi, että tulee hetki, -
jolloin hän menettää kyvyn ajatella, ymmärtää ja puhua.
Hän tietää, että se hetki on peruuttamaton -
eikä hän pysty ilmaisemaan mielipidettään.
Hän haluaa kuolla ennen sitä hetkeä. Sehän on dementia.
Pelkää tulevaa. - Erityisesti dementiassa on se tilanne.
Eli autonomia ja itsemääräämisoikeus painavat? - Ehdottomasti.
Se on perimmäinen apu.
Valvonta on iso huolenaihe Alankomaissa.
Vuonna 2016 raportoitiin, että lääkäri sai syytteen -
toimitettuaan eutanasian, vaikka potilas rimpuili vastaan.
Potilas oli tahtonut eutanasian, jos dementia etenee, -
mutta rimpuilikin vastaan, kun ruiskua annettiin.
Se on yksinkertaisesti rikos.
Se oli lääkäriltä rikollinen teko.
Potilas sanoi, ettei hän halua sitä, mutta lääkäri vain jatkoi.
Se on yksinkertaisesti murha.
Kymmenen sekuntia ennen ruiskun antamista -
katson potilasta silmiin ja kysyn, haluaako hän sitä varmasti.
Jos hän epäröi, en jatka.
Sitten odotan viisi minuuttia.
Niin käy joskus.
Vaikka potilas olisi laittanut nimensä papereihin, -
suullinen "ei" on aina "ei".
Robert Jonquieren mukaan se on murha.
Oikeuden mukaan eutanasia oli toimitettu hyvässä uskossa.
Jotkut ilmaisevat eutanasiatoiveensa kirjallisella määräyksellä.
Ihminen saattaa kuitenkin muuttaa mielensä, -
mutta eutanasiatoive on juridisesti sitova.
Hiljattain 220 hollantilaislääkäriä julkaisi sanomalehtimainoksen, -
jossa he sanoivat vastustavansa puolustuskyvyttömän eutanasiaa.
Heidän mielestään on väärin tappaa potilas -
lausunnon perusteella, jota tämä ei enää pysty vahvistamaan.
Toimittaja Rob Bruntink on raportoinut saattohoidosta Alankomaissa.
Kuoleva etsii lohdutusta ja empatiaa, ei keinoa kuolla, hän sanoo.
Ihminen on kirjoittanut etukäteen eutanasiatahdon, -
mutta kun aikaa kuluu, -
hän ei enää toivokaan eutanasiaa.
Hän tuntee hoivan, huomion, rakkauden ja lämmön, -
jota hän saa saattohoidossa.
Hänen mukaansa eutanasiasta on tulossa yleisratkaisu ongelmiin, -
joita yhteiskunta ei halua kohdata.
Täytyy puhua vaikeista asioista, toivosta, kärsimyksestä, -
rakkaudesta, ikävistä oireista.
Eutanasia on kliininen aihe.
"Jos kärsit, voimme päättää sen." - "Hienoa. Tehdään se."
Se lienee yksi syistä, miksi eutanasiasta puhutaan paljon -
ja saattohoidosta hyvin vähän.
Huolenaiheista huolimatta eutanasia on yhä suositumpaa -
ja hyväksytympää Alankomaissa.
Paras todiste siitä on vuosittainen eutanasiaviikko.
Sen järjestää eutanasiaa ajava NVVE-yhdistys.
Eutanasiaviikolla oli symposiumi erityisesti alle 40-vuotiaille.
Miksi on tärkeää saada nuoret mukaan?
Koska nuorten täytyy käsitellä kuolemaa monin eri tavoin.
Isovanhempia kuolee.
Nuorilla on kysymyksiä eutanasiasta ja avustetusta itsemurhasta.
Emme rohkaise ihmisiä ottamaan asioita omiin käsiinsä.
Mutta jos he haluavat, annamme heille tietoa, miten se tehdään.
Yksi konferenssin nuorista on Aurelia Brouwers.
Hän tuli symposiumiin, koska hän haluaa kuolla.
Mitä tämä päivä merkitsee? Miksi halusit tulla tänne?
Olen erittäin kiinnostunut eutanasiasta.
Minulla on vaikeita...
Psyykkisiä. - Niin.
Psyykkisiä ongelmia.
Haluan eutanasian, -
koska minulla on ollut ongelmia noin 30 vuotta.
Ja minulla on ollut kuolintoive noin kuusi vuotta.
Olen yrittänyt saada eutanasian nyt noin neljän vuoden ajan, -
mutta en ole saanut sitä. Haluan taistella sen puolesta.
Olen ryhtynyt jopa poliittiseen taisteluun -
saadaksemme paremman lain kaikille potilaille.
Kaikille psykiatrian potilaille, -
jotta heillä olisi parempi mahdollisuus saada eutanasia, -
jos heitä ei voi enää hoitaa.
Olemme tavanneet. Välillemme syntyi yhteys. Vaikutat onnelliselta. Hymyilet.
Se on ongelma psykiatrian potilaille.
Valtaosa näyttää onnellisilta.
Valtaosa lääkäreistä ajattelee: "Hän näyttää onnelliselta."
"Emme anna hänelle eutanasiaa."
Mutta et tiedä, millainen olen kotona.
Saatan kotona mennä kylppäriin ja viillellä itseäni veitsellä.
Mutta mitä jos huomenna sinulle sanottaisiin: -
"Saat niin paljon tukea kuin tarvitset."
"Löysimme hoitokeinon." Muuttaisitko mieltäsi?
En usko, että on hoitokeinoa.
Eli ei toivoa. - Ei. En usko siihen.
Pohdin, kuka hänet on pettänyt. Terveydenhuoltoko?
Pakostakin ainoa ajatus on, miten kaunis hän on.
Haluan rutistaa sinua. - Siitä vain.
Jos terminaalivaiheesta siirrytään ei-terminaalivaiheeseen -
ja siitä psyykkisesti sairaiden eutanasiaan, mihin pysähdytään?
Entäpä eutanasia ihmisille, jotka eivät vain jaksa elää?
Hallitus ja liberaalipuolue ovat jättäneet omat lakialoitteensa.
Niissä esitetään avustettua itsemurhaa sellaisille, -
jotka eivät ole sairaita mutta jotka eivät halua elää.
He kokevat elämänsä täytetyksi ja merkityksettömäksi.
Toisen lakialoitteen mukaan avustettu itsemurha -
olisi saatavilla vain iäkkäille.
Toisessa esitetään ikärajoituksista luopumista.
Myös 18-vuotiaan tulisi saada avustettu itsemurha, -
jos hän uskoo, että hänen elämänsä on turhaa.
Alankomaissa sitä kutsutaan "täytetyksi elämäksi".
"Täytetyssä elämässä" on kyse melko terveistä iäkkäistä, -
jotka eivät vain jaksa elää.
Tri Els van Wijngaarden on postdoc-tutkija Alankomaissa.
Hän on neutraali tutkija, ja hän on kirjoittanut kirjan eutanasiasta.
Enää ei puhuta lääketieteellisistä syistä.
Monet hänen haastattelemistaan toivovat parempaa elämää -
mutta ovat luopuneet toivosta.
Monet kertoivat kärsivänsä siitä, ettei heillä ole merkitystä.
Että kokee olevansa tarpeeton tai taakka muille ihmisille.
Tutkimuksesta selvisi, että kuolintoive liittyi arkipäivän todellisuuksiin, -
kuten pelkoon, suruun, yksinäisyyteen ja masennukseen.
Välittyi vahva toive kokea itsensä arvostetuksi.
Kysyimme eutanasian puolustajilta, kuka täyttää täytetyn elämän kriteerit.
Ihmiset, jotka eivät jaksa elää.
Heillä voi olla kuulo- tai näkövaikeuksia.
Mutta he eivät täytä eutanasialain diagnoosivaatimuksia.
Huomasimme, että elämään väsyneet iäkkäät -
eivät saaneet lääkäriltään eutanasiaa.
Ainoastaan jos he esittivät hyvin painavia syitä, -
jotka liittyivät vanhenemiseen.
Esimerkiksi kovat nivelkivut tai pidätyskyvyttömyys.
Jos eksistentiaalinen kärsimys on kyllin pahaa, -
ja sanot: "En halua tehdä sitä" ja saat minut vakuuttuneeksi, -
ja minulla ei ole keinoa auttaa, -
silloin täytät vaatimukset.
Mutta miksi tarvitaan lääkäriä, jos ongelma ei ole lääketieteellinen?
Koska lääkekaapin avain on lääkärillä.
Se ei ole täytetty elämä. Se on täyttymätön elämä.
Heidän elämänsä ei ole täyttynyt, ja se on ongelma.
En tiedä, miten heille laaditaan uusi laki.
Pelkään todella paljon, miten se tulee vaikuttamaan ikäihmisiin.
Jos sellainen laki olisi voimassa, ikäihmiset ajattelisivat: -
"Kun tämä on nyt mahdollista, mitä se kertoo elämästäni -
ja minun elämäni arvosta?"
Se olisi hirvittävää.
Seuraava taistelu käydään Yhdysvalloissa.
Kalifornia, Colorado, Columbian liittopiiri, -
Oregon, Vermont, Washingtonin osavaltio -
ja nyt Havaiji ovat sallineet lääkäriavusteisen itsemurhan.
Oikeuskäytännössä se on sallittu myös Montanassa.
Samanlaisia lakeja on vuonna 2018 kehitteillä tai keskusteluissa -
25 osavaltiossa.
On tärkeää erottaa toisistaan eutanasia ja avustettu itsemurha.
Ne ovat samanlaisia mutta erilaisia.
Eutanasiassa kuolettavan myrkyn pistää lääkäri.
Avustetussa itsemurhassa lääkäri määrää kuolettavan lääkkeen, -
ja potilas ottaa sen itse.
Lähestymme käännekohtaa avustetussa itsemurhassa USA:ssa.
Avustettua itsemurhaa markkinoidaan vapautena.
Se näyttää purevan amerikkalaisiin. "Oma valintani. Teen mitä tahdon."
Kyse on elämän arvosta. Välittämisestä, ei tappamisesta.
Oikeusjärjestelmässä on tällä hetkellä tapauksia, -
jotka voivat päätyä korkeimpaan oikeuteen.
Korkein oikeus voi hujauksessa muuttaa -
avustetun itsemurhan lain USA:ssa.
Se on nähty muissa maissa, esimerkiksi Kanadassa.
Se on tulossa. Tiedämme sen.
Se voi laukaista kuoleman tsunamin.
Harva pyytää eutanasiaa tai avustettua itsemurhaa kivun takia.
Usein taustalla on tulevan kärsimyksen pelko.
Avustettua itsemurhaa ajavat sanovat, -
että ihmiset kärsivät ja lopetamme tuon kärsimyksen.
Mutta kärsimyksen voi lopettaa myös tappamatta ihmistä.
Tässä lääkärille annetaan laillinen oikeus tuottaa kuolema, -
kun ihmisellä on vaikein hetki. Silloin tarvitsee tukea, ei tappavaa myrkkyä.
Oregonissa potilaita pyydettiin arvioimaan -
avustetun itsemurhan syytä.
Yksikään ei arvioinut nykyistä kipua suuremmaksi kuin 2/5.
Silti moni päätyi avustettuun itsemurhaan.
Kaikista ihmisistä juuri lääketieteen ammattilaisia -
pyydetään sammuttamaan elämän liekki.
Se on lääketieteen ammattilaisille kauhistus.
Korvaapa kuva neulasta tai pilleristä aseella.
Se on paljon eloisampi kuva.
Voimme olla yhtä mieltä siitä, että se olisi ylikulttuurillisesti väärin.
Jos siitä tekee potilaalle oikeuden vapauden sijaan, -
se olisi vastoin elämän suojelun periaatetta.
Ainakin ympäröimme itsemme eettisellä ohjeella, -
joka kieltää meitä auttamasta potilasta itsemurhassa.
Lääkärit eivät tee niin. Me estämme itsemurhia.
Yhdysvaltain psykiatriyhdistys APA, lääketieteellinen yhdistys AMA, -
lääkärikollegio ACP ja Maailman lääketieteellinen yhdistys WMA -
eivät kannata lääkäriavusteista itsemurhaa.
Lääketieteen ammattilaiset yritetään näin saada suopumaan tappamiseen.
Olen kuullut lainsäädäntöelimissä todistuksia, -
joissa lakialoitteiden esittelijät ja kannattajat sanovat esimerkiksi: -
"Lääkäreiden pitää saada koulutusta tähän."
"Lääkärien täytyy tottua avustetun itsemurhan tekemiseen."
Ehdottaisitko itsemurhaa potilaillesi?
Se juuri on huolenaiheeni, -
että lääkärit alkavat lähestyä tätä hoitovaihtoehtona.
Joku voi suostutella, rohkaista tai ohjata potilasta tiettyyn suuntaan.
Sellainen mahdollisuus on olemassa, ja se on hyvin todellinen.
Halvaantuneilla yleisin kuolinsyy on painehaava.
Halvaannuin yli 40 vuotta sitten.
Minulla on ollut yksi painehaava vuonna 2010.
Haava oli hyvin massiivinen. Se oli hengenvaarallinen.
Keskellä yötä lääkäri tuli huoneeseeni.
Hän kysyi: "Tiedätkö, miten sairas olet?" Vastasin: "Tiedän."
Lääkäri luetteli, mitä kaikkea voi mennä vikaan: -
Menisin vararikkoon, sillä haavan paraneminen veisi jopa kaksi vuotta.
En ehkä voisi istua enää ikinä.
Vakuutus tuskin korvaisi kaikkia hoitokulujani.
En enää voisi tehdä työtä tai istua.
Tämän litanian jälkeen keskellä yötä -
hän sanoi, että päätös, otanko antibiootteja, on yksin minun.
Hän sanoi voivansa helpottaa oloani, -
jos päätän luopua hengen pelastavista antibiooteista.
Hän kysyi minulta kohteliaasti, haluanko kuolla. Hän auttaisi siinä.
Jos olisin 50-vuotias hammaslääkäri, -
joka olisi tullut samaan sairaalaan ja tarvitsisi viisi lonkkaleikkausta -
ja raajanpidennyksen, koska reisiluuni olisi säpäleinä, -
minulle ei tarjottaisi samaa vaihtoehtoa.
Seuraavana päivänä soitin sisaruksilleni.
Pyysin apua ensimmäistä kertaa.
Käskin heidän kirjoittaa papereihini "fil. tri", koska minä pelkäsin.
Tervetuloa Death with Dignityyn. - Tämäpä uutta.
Vierailuni aikoihin -
Death With Dignity vietti lain voimaan- tulon 20-vuotisjuhlaa Oregonissa.
Ajamme lain läpimenoa myös muissa osavaltioissa -
yhdessä lobbareiden, lainsäätäjien ja kuvernöörien kanssa -
kulissien takana politiikassa.
Mikä on arvokas kuolema?
Arvokas kuolema on laissa määritelty linjaus.
Se määrittelee hoidolle lääketieteelliset standardit, -
mitä lääkärin tulee tehdä, jos potilas pyytää jouduttaa kuolemaa.
Lueskelin Oregonin Death With Dignityn raporttia vuodelta 2016.
Yksi perusteena oleva sairaus oli diabetes.
Se hyppäsi silmilleni. Laki ulottuu siis diabetestakin sairastaviin.
Tuhannet sairastavat diabetesta. He kuolisivat ilman insuliinia.
Siihen vedotaan harvoin. Se ei ole korkealla listalla.
Mutta siihen vedotaan kuitenkin. - Siihen on vedottu.
Mutta sinä ja minä emme ole arvioineet kyseistä potilasta.
Emme tiedä, mitä muita sairauksia potilaalla oli.
Lääkäri päättää. - Aivan.
Se on iso vastuu.
Sitä tahdomme.
Jos lääkäri määrää, tahdomme, että he toimivat vastuullisesti.
Jos mm. diabetes on yksi kriteeri, -
millaisia suojatoimia järjestelmässä on hyväksikäyttöä vastaan?
Laki vaatii, että potilas käy arvioitavana kahdella lääkärillä.
Kummankin täytyy todeta itsenäisesti, -
että potilas kykenee tekemään terveyttään koskevia päätöksiä.
Jos potilaan tiedoissa tai tutkimuksessa nousee esiin jotain, -
mikä herättää jommassakummassa lääkärissä epäilyksen, -
ettei potilas kykene tekemään hoitoa koskevia päätöksiä, -
silloin prosessi keskeytyy -
ja potilas pitää lähettää terapiaan, arviointiin ja hoitoon, -
ennen kuin voidaan jatkaa.
Mutta tämä oregonilaislääkäri sanoo, että todellisuus on toinen.
Eräällä potilaallani todettiin pahanlaatuinen melanooma, -
joka lähettää etäpesäkkeitä. Sen ennuste on todella huono.
Se oli hänelle kova isku.
Hän piti retkeilystä ja ulkoilmaelämästä.
Hän tapasi syöpälääkärin. Hän oli todella masentunut.
Lääkäri kirjasi sen miehen papereihin. Syöpälääkäri soitti minulle ja sanoi, -
että potilas haluaa avustetun itsemurhan.
Hän halusi minulta toisen mielipiteen.
Sanoin: "Ei niin nopeasti. Tästä pitää puhua."
Syöpälääkärin on täytynyt löytää joku toinen, -
sillä kaksi viikkoa myöhemmin potilas kuoli lääkeyliannostukseen.
Kollegani totesi potilaalla masennuksen -
mutta ei hoitanut masennusta vaan antoi keinon tappaa itsensä.
Sinä olit toinen lääkäri. He etsivät kolmannen, joka suostui.
Sitä tapahtuu koko ajan Oregonissa.
Muistan erityisesti erään potilaan, Janet Hallin.
Kirurgi lähetti hänet luokseni. Hänellä oli peräsuolen syöpä.
Tapasin hänet. Kerroin, mikä hänellä oli.
Sanoin, että sitä voidaan hoitaa säteilyllä ja sytostaateilla -
ja hänen on mahdollista parantua. Hän sanoi, ettei hän halua hoitoja.
Hänen tädiltään oli lähtenyt tukka. Hän ei halunnut samaa.
Hän tapasi kirurgin uudelleen.
Kirurgi sanoi, että ilman hoitoja hän kuolee 6―12 kuukaudessa.
Oregonin laki sanoo, että jos elinajan- odote on kuusi kuukautta, -
silloin täyttää kriteerit. Eli olisin voinut kirjoittaa kuolettavat lääkkeet.
Tapasin potilaan uudelleen.
Hän sanoi: "Mikset anna pillereitä? Haluan pillerit."
Juttelimme. Selvisi, että hänen poikansa on poliisikoulussa.
Kysyin, eikö hän halua nähdä poikansa valmistuvan.
Hän tajusi: "Minulla on jotain, minkä vuoksi elää."
Hän kamppaili sen kanssa, käydäkö läpi hoidot vai ei.
Lopuksi hän aloitti hoidot.
Hoidot kestivät useita viikkoja.
Ne olivat rankat. Hänen hiuksensa lähtivät ja kasvoivat takaisin.
Hän pystyi osallistumaan poikansa valmistujaisjuhliin poliisikoulussa.
Viisi vuotta myöhemmin olin vaimoni kanssa ravintolassa.
Nainen oli siellä ystävänsä kanssa. Hän tuli sanomaan: "Pelastit elämäni."
"Jos olisin tavannut lääkärin, joka uskoo avustettuun itsemurhaan, -
en olisi tässä. Olisin kuollut."
Keskustelua ajavat kiertoilmaukset.
Kuolemanvalinta, vaihtoehdot elämän lopussa, arvokas kuolema.
Vaimoni kuoli 3,5 vuotta sitten kohdun leiomyosarkoomaan.
Hän eli vielä 5,5 vuotta sen jälkeen, -
kun metastaattinen syöpä todettiin.
Se ylitti ennusteen nelinkertaisesti.
Vaalin jokaista yhteistä hetkeä.
Jos itsensä tappaminen lääkeyliannostuksella on arvokasta, -
mitä se kertoo isosta osasta ihmisiä, jotka kuolevat luonnollisesti, -
kuten vaimoni 3,5 vuotta sitten perheen ympäröimänä?
Hän ei ottanut yliannostusta. Sekö ei ole arvokasta?
Avustetun itsemurhan lait manipuloivat ihmisiä kiertoilmauksillaan.
Juristi Alexandra Snyder taistelee lakien laajentamista vastaan.
Sitä voi kutsua kuolinavuksi, avustetuksi kuolemaksi tai miksi vain.
Tosiasiassa se rohkaisee haavoittuvia ihmisiä tappamaan itsensä.
Termit ovat ratkaisevan tärkeitä tässä keskustelussa.
Verrataanpa "avustetun itsemurhan" ja "arvokkaan kuoleman" eroa.
Mielipiteet avustetusta itsemurhasta ovat yhdenlaisia.
Kun samalta ihmiseltä kysytään arvokkaasta kuolemasta, -
suhtautuminen on hyväksyvämpää.
Lääkärin tehtävä on lievittää kärsimystä, -
ei olla jakeluautomaatti, kun potilas valitsee "rationaalisesti" kuoleman.
Se on kuin olisi samaan aikaan puolustusasianajaja ja syyttäjä.
Edistänkö terveyttä ja hyvinvointia pidentääkseni elämää?
Vai joudutanko kuolemaa, sillä ihminen kuolee kumminkin?
Ellei se ole vielä eturistiriita, olen myös tuomari, joka päättää, -
kumpi argumentti voittaa.
Ellei se haittaa, olen myös teloittaja.
Oregonissa on noin 200 lääkäriä, jotka uskovat selvittävänsä eturistiriidat.
Se on harhaluulo. Jos yhteiskunta uskoo, -
että tappaminen on oikea vastaus joihinkin sairauksiin, tauteihin -
ja elämäntilanteisiin, päätöksen tekijän pitäisi olla -
joku muu kuin lääkäri, jotta vältytään eturistiriidalta.
Lääketieteellisessä ei viime aikoihin asti ole ollut ennustajakurssia.
"Viime aikoihin asti", koska ensikertaa yliopistoni tiedekunnassa -
osa kollegoistani on alkanut opettaa lääkäriopiskelijoille -
miten potilaan elämä päätetään.
Miten tärkeitä termit ovat tässä keskustelussa? - Ratkaisevan tärkeitä.
Joku on sanonut: "Kaikki sosiaalinen muuntelu alkaa kielenkäytöstä."
Jos muuttaa sanat, voi muuttaa ajattelua.
On tärkeä ymmärtää, mitä avustettu itsemurha on.
Siinä lääkäriltä tilataan suoraan ja tarkoituksellisesti kuolema -
tappavalla yliannostuksella.
Tappava lääke otetaan itse. Se on itsemurha.
Tyypillinen itsemurha on väkivaltainen, irrationaalinen teko.
Death With Dignity tuo prosessiin arvokkuutta -
ja lääketieteen avun.
Se eroaa merkittävästi itsemurhasta siinä, -
että tässä kuoleva tekee rationaalisen päätöksen -
ja kontrolloi kuoleman ajankohtaa ja tapaa.
Lait mahdollistavat vanhusten hyväksikäytön.
Sanotaan, että joku ajattelee: "Haluan annoksen varoiksi."
"Tuntuu hyvältä, että minulla on se siltä varalta, että haluan ottaa sen."
Mutta sitten hän muuttaa mielensä. "En halua ottaa sitä."
Tai diagnoosi onkin väärä. "Sainkin elämäni takaisin."
Tuo myrkky on yhä heillä kotonaan.
Joku voi taloudellisista tai muista pahansuovista syistä -
pakottaa henkilön ottamaan myrkyn, ja henkilö kuolee.
Poliisi ei tutkisi tapausta.
Kuolemaa pidettäisiin oletusarvoisesti itsemurhana.
Perhe katselee haurasta vanhusta, -
pohtii hoitokuluja ja sanoo: "Mikset tee avustettua itsemurhaa?"
"Se säästäisi kaikkien aikaa."
Tapahtuuko sellaista? - Tapahtuu.
Miten paljon se on valinta, kun kokee velvollisuudeksi päättää elämänsä?
Ei oman autonomian takia vaan perheen painostuksen takia.
Miten paljon kyse on valinnasta?
Pakottamista voi olla monenlaista.
Sitä voi harjoittaa perheenjäsen.
Sitä voi harjoittaa laitos, joka haluaa vapauttaa vuodepaikan, -
tai vakuutusyhtiö, joka ei halua maksaa syöpähoitoja, tai joku muu.
Jos on parantumattomasti sairas, vammainen -
tai edes väliaikaisesti toimintakyvytön, -
ihmistä ei enää pidetä osana yhteisöä ja hän joutaa kuolla.
Ihmistä arvioidaan vain materiaalisilla ja taloudellisilla mittareilla, -
eikä ihmistä tulisi arvioida niin.
Olen matkustanut 50 000 kilometriä -
ja tavannut kannattajia ja vastustajia. Mutta tarina ei lopu tähän.
Muistatteko Aurelian, 29-vuotiaan hollantilaisnaisen, -
joka halusi eutanasian psyykkisen sairauden takia?
Pidimme yhteyttä vielä Kanadaan palattuanikin.
Viime joulukuussa sain kuulla, että minulle on myönnetty eutanasia.
Myönnetty.
Tänään sain pahoinvointilääkkeet. Voin näyttää.
Tarvitsen pahoinvointilääkkeet. Hain ne tänään.
En tiedä, näkyykö tämä.
Mikä lääke se on? - Se auttaa, etten oksenna eutanasian aikana.
Kun sain ne, aloin itkeä.
Sekin on osa tätä. Minäkin käyn läpi suruprosessia.
Minä en valitse kuolemaa.
Valitsen päättää kärsimyksen.
Ellen jatka eutanasiaprosessia, -
tiedän, mikä on vaihtoehto.
En teeskentele tietäväni, mitä Aurelia käy läpi, -
mutta anelin häntä muuttamaan mielensä, jatkamaan avun hakemista -
ja käyttämään tuttuja selviytymis- mekanismejaan. Että aina on toivoa.
Että maailma on parempi paikka, kun hän on siinä.
En enää keskustelisi Aurelian kanssa.
Laki on pikkuhiljaa laajentunut Alankomaissa -
terminaalivaiheesta kroonisesti ja psyykkisesti sairaisiin -
ja elämäänsä väsyneisiin.
Kunnioitan ihmisten valintoja vaikeissa tilanteissa, -
mutta emme ole vetäneet rajoja.
Rajat ovat hämärtyneet niin, että ne siirtyvät jatkuvasti.
Ihmiset sanovat, ettei sellaista voi ikinä tapahtua täällä.
Minä ajattelin niin Oregonissa.
Kuka järkevä ihminen antaisi lääkäreille luvan tappaa potilaansa?
Eikö nähdä, että tässä strategiassa on valuvika?
Että se voidaan viedä ulottuvuuksiin, joita ei osaa kuvitellakaan.
Jos voisin tehdä yhden asian, riisuisin autonomian myytin.
Että meillä on oikeus kuolla. Ei. Meillä on oikeus elää.
Tänään vien isän syöpälääkärille kontrolliin.
Hei! Mitä kuuluu? Oletko valmis kontrolliin? - Hyvää kuuluu.
Päivä kerrallaan.
Hän sai diagnoosin 3,5 vuotta sitten. Isä on käytännössä syövästä vapaa.
Jos pelko kärsimyksestä tai taakaksi tulemisesta vie joltain toivon, -
meidän jokaisen tehtävä on antaa merkitys jonkun huomiselle.
Suomennos: Marianne Tenetz