LINA ÕNNISTATUD PÄRAND
Lina Sandell sündis 3.10.1832 Rootsis.
Lina oli Põhjamaade kõige viljakam luuletaja.
Lisaks oli ta teoloog, kirjanik ja psalmide kirjutaja.
Ta elu varjutasid mitmed haigused, tragöödiad ja õnnetused.
Siiski oli Lina elu motoks elada ja surra koos Kristusega.
Oma laulude ja luuletustega jättis maha vaimuliku pärandi,
mis on mitmele sugupõlvele õnnistuseks ja lohutuseks.
Nüüdki veel kõnetavad ta loodud laulud ja psalmid.
Neist õhkub evangeeliumi
rahu, rõõmu ja lohutust, sügaval ja lihtsal moel.
Kõige kallim inimene oli Lina'le isa, kirikuõpetaja Jonas Sandell.
Lina oli lapsena väga haige.
Ta veetis aega isa töötoas, kuulates tema jutlusi.
Neist jutlustest õppis ta oma hilisema loomingu tarvis
põhialuseid sõna rõhkudest ja nägemustest.
Linal oli lõputu nälg teadmiste ja lugemise järgi.
Teatakse, et ta pidas juba lapsena päevikut,
kuhu tegi märkemeid oma tunnetest ja mõtetest,
mida loetust ammutas.
Ta oli ärgas kriitik
ja õppis varakult ära saksa, inglise ja prantsuse keele.
Andeka lapsena kasutas ta haigevoodis veedetud aega
lugemiseks ja kirjutamiseks, nii kuidas tervis lubas.
13-aastaselt pidas ta päevikut, kus oli ligi 30 luuletust ja laulu.
1853. aastal ilmus 21-aastasel Linal
esimene luulekogu nimega "Vaimulikke kevadlilli".
Neist 34-st laulust
õhkus tugevat usku Jumalasse igas olukorras, ka rõõmus ja mures;
võimet näha looduse suurust ja ilu, ning Jumalat loojana ja säilitajana.
Haigena, keset valusid ja vaevu
kasvas luuletaja igatsus Taevase kodu järele.
Kõikides luuletustes, on teemaks loodus:
päike, tähed, linnud, lilled ja puud.
Läbivaks viisiks on Jumala kiitus.
Tänulikkus Temale, kes kõike alal hoiab.
Seda väljendab ka laulusalm: "Kiida Issandat ööl ja päeval",
mis põhineb psalmile 148.
Kogu Lina loomingut läbib selge punane niit:
kuulutada Jeesust, kes on kõige jõuallikas.
Jeesus on kõik,
mida inimene vajab siin elus ja igavikus.
"Jumal on mu pelgupaik" on üks armastatuim Lina lauludest.
Ta kirjutas selle 18-20aastaselt.
Laul räägib Jumala hoolest oma laste eest,
nii mures kui rõõmus.
Lina sai 23-aastaselt kirjandusvõistlusel oma teise auhinna.
Muuhulgas ta kirjutab: "Täna on mul rõõmusõnum,
see on rahuevangeelium kõigile võitlevaile ja mahasurutud hingedele.
Vaata, uks on avatud.
Uks Jumala riigi igavese elu õndsusse
on kõigile avatud, igaühele.
Kuulge, mida armas Issand ütleb:
"Mina olen uks, minu kaudu sisseastuja saab õndsaks."
Lina elu pöördepunktiks oli isa surm õnnetuse tagajärjel,
mis juhtus nende ühisel reisil Göteborgi.
Lina oli siis 26-aastane.
Lina oli masenduses, kurb, õnnetu ja ta haigestus.
Ta kirjutas päevikusse: Issand seisab uksel ja koputab.
Ta koputas kõvasti mu kivikõva südame uksele.
Vaiksemat koputust süda poleks kuulnud.
Kui töödeldav on kivist tehtud, ei saa seda hella käega käsitseda.
Kõva ja uhke inimsüda ei pehmene õrnast suminast.
Tänu Jumalale, et Ta tuleb ka tormis, tules ja maavärinas.
Oh, tule, Issand Jeesus, tule, kuidas tahad, kuid tule!"
Armas Issand on võtnud
minu isa enda juurde ja lõiganud läbi tugeva sideme.
Minu süda oli tugevasti seotud isa külge.
Ei ole kunagi kedagi armastanud nii nagu teda.
Aegade jooksul oleme kokku kasvanud.
Järel on tühjus, mida vaid Jeesus võib täita.
Lina südamlikum ja sügavam looming
sündis pärast isa kaotust.
Vaevad ja miks-küsimused on ka meile tuttavad,
seepärast võime tema tekstidega samastuda.
Lina ei olnud üksi oma südamevaluga.
Ta otsis abi Jumala juurest.
Tema tõotustest.
Jumal on tõotanud meid juhatada tormidest läbi.
Tal on meelevald teha halb heaks.
Lina kirjutab päevikusse:
Mida Jumal meilt ära ei võta, sellega aitab ta meil edasi minna.
Lina elus olid mitmed katsumused.
Lapse kaotus, vanemate surm ning mitmed haigused.
Ta ei keskendunud oma loomingus iseenda saatusele,
vaid ammutas inspiratsiooni jutlustest, loodusest, kunstist.
Lina kirjutas Jumala tarkusest Jeesuses Kristuses.
Ta ammutas oma laulud otse Piiblist.
Ta kirjutab, kui rikkad me Jumala lastena oleme.
Lina töötas kogu elu laste ja noortega.
Tema vastutusel olid vaimulikud ajalehed,
pildiraamatud ja menukad palveraamatud.
Koos abikaasa Oskar Berg'iga
tegid nad vaimulikku koostööd aastakümnete jooksul.
Nad kirjastasid karskuslehte ja lõid kaasa küla ühistegevuses.
Huvi Lina Sandelli laulude vastu ei ole aastatega vähenenud.
Need on loodud rohkem kui sajand tagasi,
kuid on ajatud, sest räägivad tavalise inimese suhtest Jumalaga.
Ühiskond ja maailm muutuvad, kuid inimsüda ei muutu.
Igatsus, häda, vaev ja elumõtte otsimine -
need on ikka samad.
Kui järgmine kord laulad: "Päev ja hetk korraga";
"Noorusaeg on roosiline"; "Igal hommikul arm on uus"
või "Oma varju sind peidan", siis meenuta, et Lina Sandell
kirjutas need laulud aastaid tagasi meile õnnistuseks.
Tõlge: Mare Peterson