Kyösti Kallion kuolemasta tulee 19.12.2021 kuluneeksi 80 vuotta.
Hän oli valtiomies ja elämänsä viimeiset vajaa neljä vuotta -
Suomen tasavallan presidenttinä juuri sodan kriittisinä hetkinä.
Hän toimi kansan yhdistäjänä ja kansallisena eheyttäjänä.
Sodan aikana hän toimi yhdessä Kaisa-vaimonsa kanssa -
Suomen kansan esirukousjohtajana.
Kyösti Kallio syntyi 10.4.1873 Ylivieskassa -
maanviljelijä Mikko Kallion ja Beata Knuutilan -
12-lapsisen perheen 3. lapsena. Koti oli valistunut maalaistalo.
Yhteisiä sekä maallisia että hengellisiä asioita harrastettiin.
12-vuotiaana hänestä tuli lapsettoman tätinsä -
Anttuuna Kankaan kasvatti suurtilalle.
Lukio jäi kesken, mutta viisas, isänmaallinen -
ja Jumalaan luottava sydän riitti. Nyt kuulette, miten miehestä tuli -
suuri talonpoika, kansan luottamus- mies, valtiopäivä- ja hallitusmies
ja lopulta Suomen tasavallan presidentti vv. 1937-1940.
Kallio syntyi Ylivieskassa, kasvoi ja teki elämäntyönsä Nivalassa, -
siis Kalajokilaaksossa.
Siellä oli hyvin vahva herätysliikkeiden perinne.
Siellä vaikutti sekä herännäisyys, körttiläisyys että lestadiolaisuus.
Kallio ei lukeutunut kumpaankaan, mutta arvosti kyllä molempia.
Hänen suvussaan oli kumpaankin kuuluvia.
Hänen äitinsä oli körttiläinen, ja sisar liittyi lestadiolaisuuteen.
Kallio oli kyllä kristitty, -
hyvin selkeästi uskovainen.
Hän oli uskonasioissakin keskilinjan mies, -
sovittelija, kuten poliittisessa toiminnassaankin.
Tämä hänen maltillinen sovittelija- asenteensa tuli -
hyvin voimakkaasti näkyville -
vv. 1917-1918 murroksessa, -
siis Suomen itsenäistymisen vaiheissa.
Hän oli senaattori (vastaa nykyisen hallituksen ministeriä) -
ja vastasi maataloudesta ja elintarvikehuollosta, -
jotka joutuivat kovimmille. Meillä kärsittiin silloin paljon nälkää.
Sisällissodan tai vapaussodan aikana, miten halutaankin sanoa, -
Kallio piileskeli punaisessa Helsingissä.
Hän oli hengenvaarassa, mutta selviytyi jäämättä kiinni.
Kun ensin saksalaiset -
ja sitten Mannerheimin valkoinen armeija olivat valloittaneet H:gin, -
niin Kallio pääsi sieltä käymään Nivalassa monen kuukauden jälkeen.
Hänellä ei ollut mitään yhteyttä kotiin tänä aikana.
Hän oli tietysti hyvin huolissaan, niin kuin kotiväki hänestä.
Tällöin hän piti hyvin vahvasti historiaan jääneen puheen -
Nivalan kirkossa 5.5.1918.
Siinä hän voimakkaasti vetosi kansalaissovun puolesta.
Ei pitänyt kostaa, vaan mieluummin antaa armoa voitetuille.
Hän sanoi: "On luotava Suomi, jossa ei ole punaisia eikä valkoisia, -
vaan isänmaata rakastavia suomalaisia kaikilla paikkansa täällä."
Se oli hyvin radikaalia puhetta silloin, -
eivätkä sitä valkoisella puolella kaikki hyväksyneetkään.
Kaatuneita oli paljon valkoisellakin puolella.
Olivathan punaistenkin hirmuteot Etelä-Suomessa raakoja.
Se oli aika rohkeaa puhetta. Sen jälkeen hän politiikassa -
painotti kansalaissopua, -
ja hän oli voimakkaasti sosiaalinen ihminen.
Hän oli yksi torpparivapautuksen arkkitehtejä -
ja loi vielä kuuluisan Lex Kallio -asutuslain, -
joka antoi maata maattomille. Hän siis halusi, -
että tasataan aineellisia edellytyksiä eri kansalaisryhmien kesken.
Sovittelevuus joutui erityisesti koetteelle 30-luvun taitteessa, -
jolloin fasismi pyrki Suomeen.
Täällähän se esiintyi Lapuanliikkeenä.
Oli suuri talonpoikaismarssi ja väkivaltaisia muilutuksia, -
jotka perimmältään tähtäsivät demokratian kumoamiseen.
Kallio taisteli voimallisesti tätä vastaan.
Hän oli yksi Lapuanliikkeen eniten vihaamia poliitikkoja.
Seison Seinäjoen rautatieaseman lähistöllä.
Taustalla on rautatieläisten juhlatalo rautatieaseman vieressä.
Tällä asemalla Kyösti Kallio pysähtyi v. 1930.
Oli suoritettu arvonta Lapuan- liikkeessä.
Kaksi hyvin nuorta miestä laitettiin asialle.
Heidän piti murhata Kyösti Kallio tällä asemalla.
He tapasivat Kyösti Kallion.
Kallio näki, että heillä oli kiivaat suunnitelmat mielessä.
Hän ei ollut silloin presidentti ja hän sanoi, -
ettei hän ollut niin tärkeä henkilö, että hänet voisi murhata.
Kyösti Kallio oli silloin 57-vuotias.
Ilmeisesti miehet eivät pystyneet tekemään sitä, -
mihin heidät oli lähetetty. Se oli Jumalan varjelus.
Tämä päättyi dramaattisesti.
Kallio sai pitää henkensä, jatkaa matkaa -
ja hänestä tuli myöhemmin presidentti.
Nämä nuoret miehet menivät rautatieaseman lähistöllä olevan -
kahden halkopinon väliin ja tekivät itsemurhan.
Näin nuoret 22- ja 27-vuotiaat miehet päättivät päivänsä, -
mutta Kyösti Kallio jatkoi elämäänsä aina siihen asti, -
kunnes hänestä tuli presidentti. Sitä hän oli myös sodan aikana.
Kalliohan palasi politiikan huipulle vuonna 1936.
Hän muodosti 4. kerran hallituksen ja oli siis 4 kertaa pääministerinä.
Sitten vuoden 1937 presidentin vaaleissa -
hänestä tuli Suomen tasavallan neljäs presidentti.
Se oli jotakin aivan uutta silloin.
Hän oli ensimmäinen ei-akateeminen presidentti.
Hän oli talonpoika, tietysti hyvin kokenut poliitikko -
ja valistunut talonpoika, -
mutta ei hänellä korkeampaa koulusivistystä ollut.
Lukio oli jäänyt kesken.
Häneen suhtauduttiin aikamoisella epäluulolla, erityisesti oikealla.
Hänen valintansa presidentiksi personoi suurta kansalaissopua, -
kun muodostettiin Cajanderin hallitus. Siinä ensi kerran -
sisällissodan voittajat ja voitetut olivat samassa hallituksessa, -
siis keskustan ja sosiaalidemo- kraattien punamultahallituksessa.
Se oli erittäin suuri onni Suomelle, -
kun ajatellaan sitä, että Suomi joutui vuonna 1939, -
vain 2,5 vuoden kuluttua, Neuvostoliiton hyökkäyksen kohteeksi.
Se oli aivan ylivoimainen hyökkäys. Suomi joutui taistelemaan yksin.
Potentiaaliset liittolaiset, siis länsivallat, olivat kaukana, -
ja Hitler ja Stalin olivat silloin ystäviä.
Suomen tilanne oli täysin epätoivoinen.
Suomen pelastumista pidettiin ihmeenä.
Talvisodan ihmeestä puhutaan nytkin eikä aiheetta.
Ylivoima oli moninkertainen.
Kyösti Kalliolla oli hyvin huomattava merkitys siinä, -
että suomalaisten yhtenäisyys säilyi siinä koettelemuksessa.
Hän oli hyvin arvostettu, vaikka tuli valituksi -
epäluulojen vallitessa presidentiksi.
Kansa oppi häneen luottamaan ja häntä arvostamaan.
Hän oli hyvin suosittu, kansan mies.
Siinä auttoi häntä aika tavalla myös hänen emäntänsä Kaisa, -
josta myös tuli hyvin suosittu hahmo -
ns. tavallisten ihmisten keskuudessa.
Talvisodan aikana -
minusta myös Kallion uskonnollinen tausta, -
jonka ihmiset tiesivät ja jota hän ei koskaan peitellyt...
Ei hän sitä politiikassa korostanut, mutta se tiedettiin.
Se kyllä vaikutti aivan varmasti siihen selviytymiseen.
Hän puhui Jumalasta ja julkaisi rukouskehotuksen lehdissä.
Kaisa Kallio myös puhui radiossa.
Tiedettiin, että kun he puhuvat Jumalan varjeluksesta -
siinä äärimmäisen kriittisessä vaikeassa tilanteessa, -
niin he puhuivat totta. Se ei siis ollut muodollista, -
vaan se oli täyttä totta.
Olen myös varma siitä, -
että tämä uskonto vaikutti ehkä enemmän kuin voi arvata siihen, -
että rintamat kestivät, ja kotirintama säilyi ehjänä.
Uskonnon merkitys oli silloin paljon nykyistä suurempi.
Uskonto vaikutti enemmän ja kun valtion päämies noin vahvasti -
kehotti ja rohkaisi, niin minusta ei ole mitään syytä epäillä -
sen vaikutusta myös lopputulokseen.
Kestäminen meni äärimmäisen kriittiselle rajalle.
Olimme jo todella sortumassa, kun melkein ihmeen kautta pelastuimme.
Kallion viimeiset vaiheethan sitten ovat hyvin dramaattiset.
Hän oli sairastellut jo ennen sotaa, -
ja sodan jälkeen häneen kohdistuva paine -
vaikutti siihen, että hänen terveytensä murtui.
Ihan viimeisissä vaiheissa myös uskonnollinen puoli korostui.
Hän toipui jotenkuten vaikeasta aivoinfarktista ja halvauksesta, -
niin että hän kykeni olemaan läsnä nuorimman tyttärensä häissä -
tai aika vaatimattomassa vihkimis- tilaisuudessa Presidentinlinnassa.
Näin juuri ennen kuin hän valmistautui lähtemään kotiin.
Hän oli jo silloin eroa pyytänyt.
Muuan hänen aikalaisensa käytti siitä ilmaisua, -
että häätilaisuuden ilta oli kuin viimeinen ehtoollinen, -
jolloin omaisten kesken kokoonnuttiin vielä linnaan.
Sitten se oli se Suomen kaikkien aikojen dramaattisin kuolema, -
kun hän lähti eronneena presidenttinä kohti asemaa -
jatkaakseen sieltä kotiinsa Nivalaan.
Hän kulki ylioppilaiden soittokulkueen läpi -
ja asemasillalla sai viimeisen halvauksen -
ja lyyhistyi turkkinsa sisään, kuten sanotaan.
Puoliso oli mukana, ja hänen tiedetään sanoneen: -
"Jeesus, ota sielu." Nämä olivat viimeiset sanat.
Saattoi olla, että Kyösti Kallio vielä kuuli ne.
Kiittää mä saan kaikesta siitä, -
mitä Sä annoit Pojassasi.
Elämän, toivon, mikään ei riitä -
kuvaamaan rakkauden lahjaasi.
Miksi me ihmiset emme näe.
Miksi vasta silloin, kun menetämme.
Tahdon, että näen. Tahdon, ett' tunnen.
Kiittäen eteenpäin kanssasi kuljen.
Kiittää mä saan kaikesta siitä, -
mitä Sä annoit lähelleni.
Sanatkaan kauneimmat eivät ne riitä -
kuvaamaan tärkeyttä rakkaitteni.
Miksi me ihmiset emme näe.
Miksi vasta silloin, kun menetämme.
Tahdon, että näen. Tahdon, ett' tunnen.
Kiittäen eteenpäin kanssasi kuljen.
Kiittää mä saan kaikesta siitä, -
mitä Sä annoit kansalleni.
Metsät ja järvet, kylvä ja niitä, -
kultaista viljaa suot maalleni.
Miksi me ihmiset emme näe.
Miksi vasta silloin, kun menetämme.
Tahdon, että näen. Tahdon, ett' tunnen.
Kiittäen eteenpäin kanssasi kuljen.
Kiittää mä saan kaikesta siitä, -
mitä Sä annoit Pojassasi.
Elämän, toivon, mikään ei riitä -
kuvaamaan rakkauden lahjaasi.
Kiittää mä saan kaikesta siitä, -
mitä Sä annoit Pojassasi.
Elämän, toivon, mikään ei riitä -
kuvaamaan rakkauden lahjaasi.
Torstaina 19.12.1940 -
Kyösti Kallio luopui tasavallan presidentin tehtävästä, -
ja eduskunta miltei yksimielisesti valitsi presidentiksi Risto Rytin.
Torstai-iltana Kallion oli määrä -
vaimonsa Kaisan kanssa matkustaa H:gistä junalla kotiin Nivalaan.
Sinne oli suunniteltu jo vastaanottoseremoniatkin valmiiksi.
Kalliot lähtivät Presidentinlinnasta iltapimeässä.
Ylioppilaat olivat valaisseet H:gin soihduin, -
ja presidenttipari saapui H:gin rautatieasemalle, -
missä virkansa jättänyt presidentti vielä viimeisen kerran -
tervehti kunniakomppaniaa. Saattajina oli maaherraa, ministereitä, -
muita poliittisia vaikuttajia sekä tietenkin marsalkka Mannerheim.
Kunniakomppanian tarkastamisen päätteeksi -
Kyösti Kallio sai sairaskohtauksen -
ja lyyhistyi marsalkka Mannerheimin käsivarsille.
Siitä presidentti siirrettiin junan salonkivaunuun, -
jolla hänen oli tarkoitus matkustaa Nivalaan.
Lääkäri haettiin paikalle, mutta mitään ei ollut tehtävissä.
Marsalkka Mannerheim astui salonkivaunusta asemalaiturille, -
ja otti hatun päästään. Näin suomalaisille selvisi, -
että tasavallan presidentti Kyösti Kallio oli siirtynyt -
ajan rajan yli iankaikkisuuteen.
Hyvin nopealla aikataululla Suomessa valmistauduttiin -
historian ensimmäisiin presidentin hautajaisiin.
Yksikään Kallion edeltäjistä ei ollut vielä kohdannut kuolemaansa.
Kallio kuoli torstaina, ja siunaustilaisuus järjestettiin -
hyvin nopealla aikataululla sunnuntaina Suurkirkossa, -
nykyisessä Helsingin tuomiokirkossa.
Kuten presidentin arvolle sopii, hänet hautaan siunasi -
arkkipiispa Erkki Kaila.
Siunauspuheensa johdantosanoina hän käytti Raamatun sanoja: -
"....me tiedämme, että vaikka tämä meidän maallinen majamme -
hajotetaankin maahan, meillä on asumus Jumalalta, -
iankaikkinen maja taivaissa, joka ei ole käsin tehty."
Presidentti Kalliosta arkkipiispa Kaila lausui mm. seuraavasti: -
"Suomen kansa on vastikään menettänyt kaikkien kunnioittaman -
ja rakastaman johtajansa, entisen presidentin Kyösti Kallion.
Hän on maisen majansa jätettyään toivomme mukaan muuttanut -
siihen kirkkauden maahan, josta juuri olemme kuulleet.
Talvella raskaitten koettelemusten keskellä oli turvallista tietää, -
että vanha kokenut käsi oli valtion peräsintä pitämässä.
Kun silloin eri tahoilta toivotuksia ja rukouksia kohosi puolestamme -
vertasi presidentti niitä näkymättömiin sotajoukkoihin, -
jotka ottivat osaa meidän asiamme puolustamiseen.
Ja varmaan näkymättömät voimat olivatkin liikkeellä.
Vainaja oli mukana kutsumassa niitä avuksemme.
On olemassa myös näkymätön maailman liikekannallepano."
Kyösti Kallion siunaustilaisuudessa Suurkirkossa -
seppeleen Kallion arkulle laski -
tietenkin myös uusi presidentti, Risto Ryti.
Hän oli kirjoittanut seppeleensä muistolauseeseen: -
"Jumala loi suuren esimerkin sinun elämässäsi. -
Olkoon se meille siunaukseksi."
Kyösti Kallion arkku kuljetettiin siunaustilaisuuden jälkeen -
Helsingistä erikoisjunalla kotipitäjään Nivalaan.
Matkan varrella useassa paikassa, mm. Tampereella ja Ylivieskassa -
edesmenneelle presidentille osoitettiin kunnioitusta -
kokoontumalla suurin joukoin radan varteen -
ja ottamalla lakin pois päästään.
Nivalaan tasavallan presidentti Kyösti Kallio saapui -
seuraavana päivänä maanantai- aamuna varhain klo 7:n jälkeen.
Vastaanotto oli juhlava. Oli suojeluskuntalaisia, lottia, -
oli kunnan ja seurakunnan edustajia.
Nivalassa Kallion siunaustilaisuutta tuli seuraamaan -
-30 asteen pakkasesta huolimatta noin 3 000 ihmistä.
Nivalan kotikirkossa Kallion hautauksen (siunaus jo H:gissä) -
toimitti Nivalan kirkkoherra Hannes Mustakallio -
useiden lähiseutujen pappien avustamana.
Kirkosta Kyösti Kallion arkku siirrettiin hyvin lähelle kirkkoa.
Hänet laskettiin hautaan, hauta peitettiin, -
ja siinä kuoro esitti useita lauluja.
Viimeisenä virtenä Kyösti Kallion haudalla laulettiin -
leski Kaisa Kallion toivomuksesta Sun haltuus' rakas isäni.
Nämä kolme asiaa kuvaavat hyvin syvällisesti sitä, -
mitä Kyösti Kallio oli ihmisenä, kotitilan isäntänä, -
puolisona, perheenisänä, poliitikkona, valtiomiehenä: -
hellittämätön työ, jumalanpelko ja keskinäinen rakkaus.
Kyösti Kallio oli Jumalan mies, uskova presidentti, -
joka turvasi Jumalaan.
Sanoisin näin rohkeasti, että Jumala valitsi hänet jo pienenä -
ja koulutti sitten vuosien aikana.
Hän oli kansanedustajana, senaattorina, puhemiehenä, -
ministerinä ja sitten lopulta -
Suomen tasavallan presidenttinä vuodesta 1937.
Hän oli Suomen presidenttinä juuri niinä vaikeina aikoina.
Aivan kuin Jumala olisi kouluttanut hänet niihin tärkeisiin hetkiin.
Hän oli hyvin epätodennäköinen presidentti siksi, -
että hän oli presidenteistämme ainoa ilman akateemista -
tai vastaavaa oppiarvoa, mutta Jumala valitsi hänet tähän tehtävään.
Juuri niinä vaikeina sodan päivinä hän oli se, -
joka kannusti kansaa rukoilemaan.
Hän yhdessä vaimonsa kanssa rukoili Suomen kansan puolesta.
Hän oli aivan kuin pääesirukoilija kaikkien suomalaisten keskellä.
Vakaasti uskon, että Jumala valitsi tiettyjä henkilöitä -
olemaan juuri oikealla paikalla oikeaan aikaan, -
juuri sinä hetkenä, kun tarvittiin.
Niin Kyösti Kallio rukoili. Niin Kaisa Kallio rukoili.
Kivestä näemme, että Kyösti Kallio kuoli -
19. joulukuuta 1940.
Hänet siunattiin Suurkirkossa Helsingissä -
ja haudattiin tänne Nivalan hautausmaan kirkkomaahan -
lähelle Nivalan kirkkoa.
Tämä hauta puhuu omasta puolestaan siitä, -
että todella tärkeä Kyösti Kallio oli Jumalan valitsema -
oikealla paikalla oikeaan aikaan.
Hänestä saamme kiittää Jumalaa, ja häntä saamme kiittää siitä, -
että elämme vapaassa maassa.
"Kaikukoon tänä itsenäisyyspäivä- nämme kaikkialla maassamme -
entistä voimakkaampana kansallemme tuttu -
400 vuotta vanha Lutherin virsi Jumala ompi linnamme."
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare