19.12.2021 hade det gått 80 år sedan Kyösti Kallio dog.
Kallio var en statsman och de sista knappt 4 åren av sitt liv -
var han Republiken Finlands president, under krigets kritiska år.
Han förenade och enade folket och nationen.
Under kriget kan man säga att han tillsammans med sin fru Kaisa -
var förbönsledare för det finska folket.
Kyösti Kallio föddes 10 april 1873 i Ylivieska -
som jordbrukarparet Mikko Kallios och Beata Knuutilas tredje barn av 12.
Det var ett bildat hemman han växte upp i.
Man skötte gemensamt både andliga och världsliga ting.
Som 12-åring blev Kyösti fosterson hos sin fars barnlösa kusin -
Anttuuna Kangas, som hade ärvt ett stort jordbrukshemman.
Kyösti blev inte student, men hade ett vist, fosterländskt -
hjärta som förtröstade på Gud.
Nu får ni höra hur denne man blev -
storbonde, folkets förtroendeman, lantdagsman, minister -
och till sist Republiken Finlands president under åren 1937-1940.
KYÖSTI KALLIOS SÄRSKILDA UPPDRAG
Kyösti Kallio föddes i Ylivieska och växte upp och utförde sitt livsverk -
i Nivala, i Kalajokidalen.
(Kallios hemgård) Där rådde en stark väckelsetradition.
Där fanns både pietism, skörtism, och laestadianism.
Kallio hörde inte till någondera riktningen, men uppskattade båda.
I hans släkt fanns av båda slagen.
Hans mor var skörtist och en av hans systrar laestadian.
Kallio var kristen, mycket tydligt troende.
Kallios arbetsrum Kalliomuseet i Nivala
Även i trosfrågor höll han sig i mitten -
han var en medlare, liksom han var i sin politiska verksamhet.
Denna hans sansade förmedlarattityd kom mycket tydligt till synes -
i brytningstiden 1917-1918 -
då Finland höll på att göra sig självständigt.
Han var senator, alltså det som nu är minister i regeringen -
med ansvar för jordbruket och livsmedelsförsörjningen -
som var hårt trängda. Det rådde ofta svält här då.
Under inbördeskriget, eller om man vill kalla det frihetskriget, -
gömde sig Kallio i det röda Helsingfors.
Han svävade i livsfara, men klarade sig utan att åka fast.
När först tyskarna -
och sedan Mannerheims vita armé hade erövrat Helsingfors -
kunde Kallio, efter flera månader, åka hem till Nivala.
Han hade inte haft någon kontakt med sitt hem under den här tiden.
Han var förstås mycket orolig, liksom hans familj var för honom.
Då höll han ett tal som gått till historien -
i Nivala kyrka 5 maj 1918.
Han vädjade starkt för en samhällelig sämja.
Man skulle inte hämnas utan hellre vara nådig mot de besegrade.
Han sade att vi måste bygga ett Finland: -
"där det inte finns röda och vita, -
utan bara finländare som älskar sitt fosterland, -
medborgare (som alla) trivs”.
Det var mycket radikalt att säga så då -
och det godkändes inte heller av alla på den vita sidan.
Även på den vita sidan hade många stupat.
Och den röda sidans illdåd i södra Finland var brutala.
Det var ett ganska djärvt tal.
Efter det betonade han samhällelig sämja i sin politik -
och han var en mycket social person.
Han var en av arkitekterna bakom torparreformen -
och den berömda kolonisationslagen Lex Kallio -
som gav de obesuttna egen jord. Han ville alltså -
utjämna de materiella villkoren olika samhällsgrupper emellan.
Denna försonande attityd blev hårt prövad speciellt på 30-talet -
då fascismen gjorde intåg i Finland. (Lönndörr till olagligt boktryckeri)
Här tog den formen av Lapporörelsen.
Det var det stora bondetåget och våldsamma skjutsningar -
som strävade efter att kullkasta demokratin. (Demonstration 1.8.1929)
Kallio kämpade mot detta med kraft.
Han var en av de politiker som Lapporörelsen hatade allra mest.
Jag står nära järnvägsstationen i Seinäjoki.
Bakom mig ser ni järnvägsmännens festlokal, bredvid stationen.
På denna station stannande Kyösti Kallio till år 1930.
Lapporörelsen hade dragit lott.
Två mycket unga män fick uppdraget.
De skulle mörda Kyösti Kallio på den här stationen.
De träffade Kyösti Kallio -
som såg att de hyste hätska planer.
Han var inte president då, och han sade -
att han inte var en så viktig person att man kunde mörda honom.
Kyösti Kallio var då 57 år gammal.
Tydligen kunde männen inte utföra det som de hade skickats att göra.
Det var Guds beskydd.
Det hela fick ett dramatiskt slut.
Kallio fick behålla livet och fortsätta sin resa -
och han blev senare president.
De unga männen gick in mellan två vedtravar nära stationen -
och begick självmord.
Så slutade dessa två unga män, 22 och 27 år gamla, sina dagar -
men Kyösti Kallio levde vidare och blev i sinom tid president.
Och han var president även under kriget.
Kallio återvände till toppolitiken år 1936.
Han bildade sin 4:e regering, han var statsminister i Finland 4 gånger.
Och i presidentvalet år 1937 -
blev han Republiken Finlands fjärde president.
Det var någonting alldeles nytt då.
Han var den första icke-akademiska presidenten.
Han var bonde, självklart en mycket erfaren politiker -
och en bildad bonde -
men han hade ingen högre skolbildning.
Han hade avbrutit sina gymnasiestudier.
Man förhöll sig ganska skeptiskt till honom, i synnerhet på högerkanten.
Valet till president personifierade den stora samhälleliga harmonin -
då sedan regeringen Cajander bildades, där för första gången -
inbördeskrigets vinnare och förlorare satt i samma regering, -
en rödmylleregering som bestod av Agrarpartiet och Socialdemokraterna.
Det var till väldigt stor lycka för Finland -
om man betänker att Finland 1939 -
bara 2,5 år senare, anfölls av Sovjetunionen.
Det var en helt övermäktig attack. Finland måste strida helt ensamt.
De potentiella allierade, alltså västmakterna, var långt borta -
och Hitler och Stalin var vänner då.
Finlands situation var helt hopplös.
Att Finland klarade sig betraktades som ett underverk.
Inte utan orsak talar man än i dag om "vinterkrigets mirakel".
Övermakten var mångdubbel.
Kyösti Kallio hade en mycket stor betydelse för det att -
att finländarnas enighet bevarades i den prövningen.
Han var mycket uppskattad -
trots att man var skeptisk inför valet av honom till president.
Folket lärde sig att lita på och uppskatta honom.
Han var en mycket populär man av folket.
Hans fru, Kaisa, var honom till stor hjälp.
Hon var mycket omtyckt av "vanligt folk".
Under vinterkriget tror jag att också Kallios religiösa bakgrund, -
som folk visste om, han hade aldrig dolt den...
Han betonade den inte i politiken, men man kände till den.
Den inverkade alldeles klart på att vi klarade oss.
Han talade om Gud och publicerade ett böneupprop i tidningarna.
Kaisa Kallio talade också i radio.
Man visste att då de talar om Guds beskydd -
i den oerhört kritiska och svåra situationen -
så talar de sanning.
Det var inte något formellt de sade, utan det var rena sanningen.
Jag är också säker på att -
denna tro verkade kanske mer än vi kan ana till att -
fronterna höll och hemmafronten hölls obruten.
Religionens betydelse var mycket större då än den är idag.
Tron hade en större effekt och då statsöverhuvudet så starkt -
uppmanade och uppmuntrade, så ser jag inget skäl till att tvivla på -
att det skulle ha inverkat också på slutresultatet.
Uthålligheten tänjdes till en ytterst kritisk gräns.
Finland var mycket nära att falla, då vi som genom ett under räddades.
Kallios sista tid blev mycket dramatisk.
Han hade varit sjuk redan före kriget -
och efter kriget utsattes han för så mycket press -
att hans hälsa inte höll för trycket.
Mot slutet blev hans religiösa sida allt mer framträdande.
Han återhämtade sig någorlunda efter en svår hjärninfarkt och förlamning -
så att han kunde närvara vid sin yngsta dotters bröllop, -
en ganska anspråkslös vigselceremoni i presidentens slott.
Detta var just innan han förberedde sin hemresa.
Han hade redan begärt avsked.
En av hans samtida uttryckte det så att -
bröllopsceremonins kväll var som den sista nattvarden -
då hans närstående en sista gång samlades i slottet.
Det blev Finlands genom tidernas mest dramatiska död -
då han som avgången president begav sig till järnvägsstationen -
för att fortsätta därifrån till sitt hem i Nivala.
Han gick genom studenternas fackeltåg -
och på stationsbron fick han sitt sista slaganfall -
och liksom sjönk ihop in i sin päls.
Hans fru var med, och hon lär ha sagt: -
"Jesus ta emot hans själ." De var de sista orden.
Det kan hända att Kyösti Kallio hörde dem.
Jag får tacka för allt det -
som Du gav i Din Son.
Livet, hoppet, inget räcker till-
för att beskriva Din kärleks gåva.
Varför ser vi människor inte?
Varför först då det går förlorat?
Jag vill se. Jag vill känna.
I tacksamhet går jag vidare med Dig.
Jag får tacka Dig för allt det -
som Du lät komma mig nära.
Inte ens de vackraste ord räcker till -
för att beskriva hur viktiga mina älskade är.
Varför ser vi människor inte?
Varför först då det går förlorat?
Jag vill se. Jag vill känna.
I tacksamhet går jag vidare med Dig.
Jag får tacka Dig för allt det -
Du gav mitt folk.
Skogar och sjöar, sådd och skörd -
gyllene säd skänker Du min jord.
Varför ser vi människor inte?
Varför först då det går förlorat?
Jag vill se. Jag vill känna.
I tacksamhet går jag vidare med Dig.
Jag får tacka Dig för allt det -
som Du gav i Din Son.
Livet, hoppet, inget räcker till-
för att beskriva din kärleks gåva.
Jag får tacka Dig för allt det -
som Du gav i Din Son.
Livet, hoppet, inget räcker till-
för att beskriva din kärleks gåva.
Torsdagen 19 december 1940 -
ladde Kyösti Kallio ner sitt uppdrag som Republikens president -
och riksdagen valde nästan enhälligt Risto Ryti till president.
Den torsdagskvällen var det meningen att Kallio -
och hans fru Kaisa skulle åka tåg från Helsingfors hem till Nivala.
I Nivala hade man förberett en mottagningsceremoni.
Paret Kallio lämnade presidentens slott i den mörka kvällen.
Studenterna hade upplyst Helsingfors med facklor -
och presidentparet kom fram till Helsingfors järnvägsstation -
där den avgångna presidenten en sista gång -
hälsade hederskompaniet. Han åtföljdes av landshövdingen, ministrar,
andra kända politiska personer och självklart marskalk Mannerheim.
Då han granskat hederskompaniet -
fick Kyösti Kallio en sjukdomsattack -
och sjönk ihop i armarna på marskalk Mannerheim.
Presidenten flyttades till tågets salongsvagn -
i vilken han ämnat resa till Nivala.
En läkare anlände till platsen, men det fanns inget att göra.
Marskalk Mannerheim steg ut ur salongsvagnen och ner på perrongen-
och tog av sig hatten.
Då förstod Finlands folk att president Kallio gått ur tiden och in i evigheten.
I mycket snabb takt förberedde man sig i Finland -
för historiens första begravning av en president.
Ingen av Kallios föregångare hade nämligen ännu dött.
Kallio dog på torsdagen och jordfästningen skedde -
på söndagen i Storkyrkan, nuvarande Domkyrkan, i Helsingfors.
Som det anstår en president förrättades jordfästningen -
av ärkebiskop Erkki Kaila.
I sitt jordfästningstal citerade han Bibelns ord: -
"Vi vet att om vårt jordiska tält rivs ner så har vi en byggnad från Gud, -
en evig boning i himlen som inte är gjord av människohand."
Om president Kallio sade ärkebiskop Kaila bl.a. -
"Finlands folk har nyss förlorat sin av alla respekterade -
och älskade ledare, den tidigare presidenten Kyösti Kallio.
Då han lämnat sin jordiska boning har han, som vi hoppas, flyttat till -
det härliga land vi just hörde om.
På vintern, mitt i alla tunga prövningar, var det tryggt att veta -
att en gammal, erfaren hand höll statens roder i sitt grepp.
Då man på olika håll uttalade önskningar och böner för oss -
jämförde presidenten dessa med osynliga trupper -
som deltog i försvaret av vår sak.
Och säkerligen var det också osynliga krafter i rörelse.
Den avlidne var med och kallade dem till vår hjälp.
Det existerar en mobilisering också i den osynliga världen."
Vid Kyösti Kallios jordfästning i Storkyrkan -
lade även den nya presidenten Risto Ryti en krans på hans kista.
På kransbandet hade han skrivit: -
"Gud skapade ett stort exempel i ditt liv.
Må det bli oss till välsignelse."
Kyösti Kallios kista transporterades efter jordfästningen -
med ett specialtåg från Helsingfors till hans hemsocken, Nivala.
På många ställen längs vägen, bland annat i Tammerfors och Ylivieska -
visade man sin respekt för den hädangångne presidenten -
genom att i stora skaror samlas längs järnvägsspåret -
och genom att ta av sig hatten.
Republikens president, Kyösti Kallio, anlände till Nivala -
följande dag, på måndag morgon efter klockan sju.
Det hölls en högtidlig mottagning.
Där var skyddskårister, lottor -
och representanter för kommunen och församlingen.
Till Kallios gravsättning kom, trots -30 graders köld, ca 3000 människor.
Begravningen i Kallios hemkyrka i Nivala, -
han jordfästes ju i Helsingfors, -
förrättades av kyrkoherde Hannes Mustakallio -
med bistånd av många präster från trakten.
Från kyrkan fördes Kallios kista till en plats mycket nära kyrkan.
Han sänktes ner i graven som täcktes över och -
och en kör sjöng flera sånger.
Som sista psalm vid graven sjöng man, -
på änkan Kaisa Kallios begäran, "Uti din nåd, o Fader blid".
Följande tre drag beskriver på djupet -
hurdan Kallio var som människa, husbonde på hemgården, -
make, familjefar, politiker och statsman: -
oförtrutet arbete, gudsfruktan och ömsesidig kärlek.
President Köysti Kallio har sagt: -
Vi måste bygga ett sådant Finland där det inte finns röda och vita, -
utan bara finländare som älskar sitt fosterland." 1918
"Vi bör sätta ett ideal, -
fosterlandets lycka och gagn, över allting annat.
Då förenas vi av en sann finskhet." 1920
"Detta lands framgång garanteras av alla finländares duglighet, -
ärlighet, enighet och en allt uppoffrande fosterlandskärlek."
Avskedstal i riksdagen 1940
"Gud give att vårt land i yttre fred och inre enighet får -
bygga sin framtid samt att morgondagen må gry -
ljus och lycklig för vårt fosterland. Må Gud välsigna vårt fosterland!"
Kyösti Kallio var en gudsman, en troende president -
som förtröstade på Gud.
Jag är djärv nog att säga att Gud utvalde honom redan som barn -
och fostrade honom under årens gång.
Han var riksdagsledamot, senator, talman, -
minister och till sist Republiken Finlands president från år 1937.
Han var Finlands president under den svåra tiden.
Precis som om Gud skulle ha tränat honom just för de viktiga stunderna.
Han var en mycket osannolik president, på grund av att -
han var den enda av våra presidenter som inte hade någon -
akademisk eller motsvarande lärd grad.
Men Gud utvalde honom till det här uppdraget.
Och under de svåra krigsdagarna var han den -
som uppmuntrade folket att be.
Tillsammans med sin fru bad han för Finlands folk.
Han var liksom den främste förbönsledaren mitt bland folket.
Jag är övertygad om att Gud utvalde vissa personer -
att vara på rätt plats vid rätt tid -
just precis den stund då det behövdes.
Så Kyösti Kallio bad. Så Kaisa Kallio bad.
På den här stenen står det att Kyösti Kallio dog 19 december 1940.
Han jordfästes i Storkyrkan i Helsingfors -
och begravdes på Nivalas kyrkogård, nära Nivala kyrka.
Graven vittnar om att den oerhört viktiga Kyösti Kallio -
var utvald av Gud, på rätt plats i rätt tid.
Vi får tacka Gud för honom och honom för att -
att vi lever i ett fritt land.
Från Kyösti Kallios tal på självständighetsdagen 6.12.1939.
"Må på denna självständighetsdag överallt i vårt land -
allt starkare ljuda den för vårt folk välbekanta -
400 år gamla psalmen av Luther: 'Vår Gud är oss en väldig borg.'"
Om du vill stöda HimlenTV7:s arbete kan du -
i Sverige swisha till: 123 677 9300
I Finland ringa till stödtelefonen: 0600 10070 (10,01 EUR + lna)
Tack för din gåva!
Översättning: HimlenTV7