Kyösti Kallio surmast möödub tänavu, 19. detsembril 80 aastat.
Ta oli riigimees,
kellest sai elu viimasel neljal aastal, sõja raskeimail hetkil,
Soome Vabariigi president.
Kyösti Kallio oli rahva ühendaja ja tugisammas.
Pole liiast öelda, et sõja-aastail said temast ja ta kaasast Kaisast
soome rahva vaimulikud vanemad.
Kyösti sündis 10. aprillil 1873. aastal Ylivieskas
Mikko Kallio ja Beata Knuutila 12 lapsest kolmandana.
Ta kasvas üles talus,
kus peeti au sees nii ilmalikku kui ka vaimulikku haritust.
12aastaselt sai Kyöstist suurtalu pärinud lastetu tädi hoolealune.
Keskkooli noormees ei lõpetanud,
kuid selle korvasid tarkus, isamaa-armastus ja usk.
Temast sai suurtalu peremees, rahva usaldusmees,
maapäeva saadik, võimuesindaja
ja lõpuks, aastateks 1937-1940, Soome Vabariigi president.
KYÖSTI KALLIO - ERIÜLESANDEGA MEES
Kyösti Kallio sündis Ylivieskas,
kuid veetis lapsepõlve ja tegutses hiljemgi Nivalas Kalajokilaaksos.
Selles paigas olid tugevasti kanda kinnitanud mitmed usuliikumised.
Oli tunda nii pietismi kui ka lestadiaanluse mõjutusi.
Kallio ei pidanud end kummagi usulahu liikmeks,
kuigi ta austas mõlemat.
Ka tema suguvõsas oli nii ühtesid kui teisi.
Ema oli pietist ja üks õdedest oli võtnud omaks lestadiaanluse.
Kallio oli kahtlemata kristlane,
tema usk ei olnud saladus.
Ta oli mõõdukas ja loomult nii-öelda lepitaja,
mis väljendus nii usuelus kui ka poliitikas.
Kallio lepitajalik külg
tuli iseäranis selgelt esile 1917. ja 1918. aasta vahetusel,
Soome iseseisvumise käigus.
Ta oli senaator, mis vastab tänapäeva ministrile.
Mehe vastutada olid põllumajandus ja toiduvarud,
valdkond, mis oli toidupuuduse tõttu suurimates raskustes.
Soome kodusõja ehk vabadussõja ajal
varjas Kallio end Helsingis, kus võim oli punaste käes.
Ta elu oli ohus, kuid teda ei tabatud.
Saksa väed ühes Mannerheimi valgete vägedega
said Helsingi enda valdusesse.
Paar kuud hiljem avanes Kalliol võimalus külastada oma Nivala kodu.
Helsingis oli tema side kodustega katkenud
ning ta oli mõistagi mures, nagu nemadki.
Tagasi kodulinnas,
pidas Kallio kohalikus Nivala kirikus ajalukku talletunud kõne,
mis leidis aset 5. mail 1918.
Nimetatud kõnes kutsus ta tungivalt üles rahvuslikule üksmeelele
ning olema võitjate vastu armuline ja mitte kätte maksma.
"Meie ülesanne on rajada riik, kus ei ole ei punaseid ega valgeid,
vaid üksnes isamaad armastavad soomlased, kel igal oma koht."
Tolle aja kohta oli tegu enneolematult julge kõnega,
millega isegi valgetel oli raske nõustuda.
Kuigi võitjad, oli ka nende seas palju langenuid.
Punaste kuriteod Lõuna-Soomes olid teadagi õõvastavad.
Tõepoolest julge kõne.
Üksteise mõistmist rõhutas ta edaspidi ka poliitikas.
Kallio oli rahvale väga lähedal.
Ta oli üks neist, kes aitas vabastada renditalunikke,
ja ta lõi Lex Kallio seaduse, mis võimaldas maatarahval saada maad.
Kallio eesmärk oli vähendada ühiskonnakihtide vahel ebavõrdsust.
Tema lepitajalik külg pandi tugevalt proovile
1920. ja 1930. aastate vahetusel,
kui Soome tungis fašism, millest kujunes Lapua liikumine.
Korraldati suur talupoegade marss, toimusid küüditamised.
Seda tehti eelkõige demokraatia õõnestamiseks.
Kallio võitles kirglikult selle vastu.
Ta oli ühtlasi ka lapualaste vihatuim poliitik.
Meie ees on Seinäjoki rongijaam
ja minu selja taga on näha raudteejaama hoone.
Kyösti Kallio peatus siin aastal 1930.
Lapualaiste seas tõmmati liisku,
mis langes kahele noormehele.
Nende ülesanne oli Kyösti Kallio selles samas jaamas tappa.
Kui nad teda nägid,
mõistis Kallio, et meestel on pöörased kavatsused.
Kuid ta ei olnud veel presidendiks saanud
ning teatas, et pole tapmiseks piisavalt tähtis isik.
Kallio oli vahejuhtumi ajal 57aastane.
Nagu teame, ei tulnud noormehed oma ülesandega toime.
Jumal kaitses.
Vahejuhtum lõppes siiski nukralt.
Jah, Kyöstile jäi hing sisse, ta jätkas reisi ja sai presidendiks,
kuid noormehed läksid rongijaama läheduses oleva puurida varju
ja lasid end maha.
Kuigi maailm jäi kahe noore mehe võrra vaesemaks,
läks Kyösti Kallio elu edasi.
Temast sai president, kes seisis riigi eesotsas ka sõja-aastail.
1936. aastal tõusis Kallio taas poliitika kõrgemasse otsa,
ta sai peaministriks ja valitsuse moodustajaks neljandat korda.
Üsna pea, 1937. aasta presidendivalimistel,
sai temast Soome Vabariigi neljas president.
Tolle aja kohta oli ebatavaline,
et riiki juhib akadeemilise hariduseta mees.
Ta oli ju ikkagi talupoeg.
Haritud talupoeg ja kogenud poliitik küll,
kuid vähese kooliharidusega -
keskkoolgi oli jäänud pooleli.
Temasse suhtuti suure umbusuga, eelkõige parempoolsete seas.
See, et Kallio sai presidendiks, oli märk rahvuslikust üksmeelest.
Moodustati Cajanderi valitsus,
kus vabadussõja võitjad ja kaotajad istusid esimest korda ühe laua taga.
Tegu oli keskparteilaste ja sotsiaaldemokraatide valitsusega,
mida kutsuti ka punamullavalitsuseks.
See oli Soomele ääretult suur õnn,
kui mõelda sellele,
et 1939. aastal, kõigest kaks ja pool aastat hiljem,
ründas riiki Nõukogude Liit.
NSVLi väed olid selgelt ülekaalus, Soomel tuli võidelda üksi.
Lääneriigid olid liialt kaugel, et neilt abi loota,
ning Hitler ja Stalin olid sõbrad.
Soomel ei olnud mingisugust lootust, tema pääsemist peeti imeks.
Talvesõja imest räägitakse siiani, ja põhjusega,
sest vastaste ülekaal oli mitmekordne.
Kyösti Kalliol oli ülimalt kandev roll,
et soomlaste ühtsus suure raskuse all ei puruneks.
Temast peeti väga lugu.
Kuigi esialgu domineeris ebausk,
õppis rahvas teda tasapisi usaldama ja austama.
Temast sai armastatud rahvamees.
Selles aitas teda tublisti ka tema abikaasa Kaisa,
kes leidis lihtinimeste seas suurt poolehoidu.
Talvesõjas tehtud edusammudes oli kindlasti oma roll ka asjaolul,
et Kallio oli usklik.
Ta ei varjanud seda avalikkuse eest.
See oli kõigile teada, kuigi poliitikas ta seda ei rõhutanud.
Pole kahtlustki, et presidendi usuline taust mõjutas sõja kulgu.
Ta rääkis Jumalast, avaldas lehtedes üleskutseid palveks,
tema abikaasat võis kuulda rääkimas raadios.
Kõik teadsid, et kui Kyösti ja Kaisa räägivad Jumala kaitsest ajal,
kui riik on äärmiselt kriitilises olukorras,
ei ole see formaalsus, vaid tõde,
tõde iga külge pealt.
Nõndasamuti olen veendunud,
et usu mõju oli arvatust palju laialdasem.
See aitas kaasa sellele, et rinne jäi püsima ja tagala puutumata.
Usule omistati toona suuremat tähtsust kui praegu.
Selle mõjuala oli laiem.
Kui riigipea ise nõnda andunult julgustab ja õhutab,
siis on vägagi mõeldav, et see mõjutab ka sõja tulemust.
Olukord oli lõpuks niivõrd kriitiline,
et Soome oli kokkuvarisemise äärel - kui juhtus ime.
Kallio viimased eluaastad olid väga rasked.
Ta haigestus juba enne sõda,
kuid raskus, mis langes tema õlgadele pärast sõda,
oli kahtlemata üks põhjuseid, miks tema tervis ei pidanud enam vastu.
Elu lõpus sai usk tema jaoks veelgi tähtsamaks.
Ta taastus raskest infarktist ja halvatusest sedavõrd,
et võttis osa oma noorima tütre pulmadest
ja uue presidendi ametisse astumise tseremooniast presidendilossis.
Kallio oli presidendiametist lahkunud juba enne oma surma.
Üks tema kaasaegne on öelnud,
et tütre pulmapidu oli kui Kallio püha õhtusöömaaeg,
kus mees veetis lähedaste keskel viimase õhtu.
Tema surm oli Soome kõigi aegade dramaatilisim.
Ametist lahkunud president Kallio oli teel rongijaama,
et sõita sealt edasi oma Nivala koju.
Ta kõndis läbi üliõpilaste tõrvikutunneli jaama,
kus sai teise südamerabanduse.
Tema abikaasa olevat öelnud: "Jeesus, võta vastu ta hing."
Need olnud viimased sõnad, mida Kyöstigi võis kuulda.
Tänada võin ma kõige eest,
mida andnud Sa oma Pojas
Elu, lootuse
Kirjeldada sinu armastuse kingitust ei saa
Miks me, inimesed, nõnda pimedad oleme?
Miks näeme alles, kui läinud on see?
Tahan et võiksin näha, tahan et võiksin tunda
Tänades jätkan ühes Sinuga teed
Tänada võin ma kõigi eest,
kelle andnud Sa minu kõrvale
Ka ilusaimaist sõnust ei piisa,
et kirjeldada oma armsaimate väärtust
Miks me, inimesed, nõnda pimedad oleme?
Miks näeme alles, kui läinud on see?
Tahan, et võiksin näha, tahan, et võiksin tunda
Tänades jätkan ühes Sinuga teed
Tänada võin ma kõige eest,
mille andnud Sa meie rahvale
Metsad ja järved, külvi ja lõikuse,
kuldse vilja, mida täis me maa
Miks me, inimesed, nõnda pimedad oleme?
Miks näeme alles, kui läinud on see?
Tahan, et võiksin näha, tahan, et võiksin tunda
Tänades jätkan ühes Sinuga teed
Tänada võin ma kõige eest,
mida andnud Sa oma Pojas
Elu, lootuse
Kirjeldada sinu armastuse kingitust ei saa
Tänada võin ma kõige eest,
mida andnud Sa oma Pojas
Elu, lootuse
Kirjeldada sinu armastuse kingitust ei saa
Neljapäeval, 19. detsembril 1940. aastal
pani Kyösti Kallio oma ametikohustused maha.
Parlamendis valiti üksmeelselt uueks presidendiks Risto Ryti.
Kyösti Kalliol ja tema abikaasal Kaisal
oli kavas sõita sama päeva õhtul rongiga Helsingist Nivalasse.
Ettevalmistused pidulikuks vastuvõtuks olid tehtud.
Kalliod lahkusid presidendilossist.
Üliõpilased olid lahkumise puhuks täitnud Helsingi tõrvikuvalgusega.
Kui endine presidendipaar rongijaama saabus,
pöördus Kallio veel viimast korda tervitusega aukompanii poole.
Kohale olid tulnud maahärrad, ministrid ja teised olulised isikud,
nende seas ka marssal Mannerheim.
Aukompaniiga kohtumine lõppes kurvalt:
Kallio sai südamerabanduse ja vajus Mannerheimi käsivarrele.
Ta kanti selle rongi vagunisse,
millega ta oleks pidanud koju sõitma.
Kutsuti kohale arst, kuid teha ei olnud enam midagi.
Kui marssal Mannerheim rongilt perroonile astus
ja mütsi peast võttis,
teadsid soomlased,
et nende president Kyösti Kallio on astunud igavikuteele.
Tuli teha kiired ettevalmistused
Soome ajaloo esimeseks presidendimatuseks.
Nimelt ei olnud ükski eelmistest presidentidest veel lahkunud.
Kallio suri neljapäeval
ja matusetalitus toimus juba samal pühapäeval Suurkirikus,
praeguses Helsingi toomkirikus.
Nagu presidendile kohane, õnnistas teda teele peapiiskop Erkki Kaila.
Tema sissejuhatavad sõnad olid võetud Piiblist:
"Me ju teame, et kui meie maine telkhoone maha kistakse,
on meil elamu Jumala käest, käteta tehtud igavene hoone taevas."
Peapiiskop ütles Kallio kohta ka nõnda:
"Soome rahvas on ilma jäänud armastatud ja austatud juhist
president Kyösti Kalliost.
Jätnud oma maise telkhoone,
on ta läinud auhiilguse riiki,
millest äsja kuulsime."
Talvel, suurte katsumuste ajal, andis kindlust teadmine,
et riiki tüürib kindel ja kogenud käsi.
Kui lähemalt ja kaugemalt tuli häid soove ja palveid,
võrdles president neid nähtamatute väesalkadega,
mis meie poolel võitlevad.
Ilmselt nii ka oli.
Kallio palvetas ka ise ja kutsus abiväge,
sest mobiliseerimine ei toimu vaid nähtavas maailmas.
Suurkirikus toimunud ärasaatmisel
asetas pärja Kallio kirstule ka uus president Risto Ryti.
Pärja leinalindil olid mälestuseks sõnad
"Jumal määras sinu elu meile eeskujuks,
olgu see meile õnnistuseks".
Pärast matusetseremooniat toimetati lahkunud Kyösti Kallio säilmed
selleks mõeldud rongiga Helsingist Nivalasse.
Mitmes paigas, nagu Tamperes ja Ylivieskas,
avaldasid inimesed lahkunud presidendile austust.
Nad kogunesid raudtee äärde ning võtsid rongi saabudes mütsi peast.
Presidendi säilmed saabusid Nivalasse järgmisel päeval,
esmaspäeva varahommikul pärast kella seitset.
Vastuvõtt oli pidulik.
Kohal olid kaitseliitlased, naiskodukaitsjad,
valla ja koguduse esindajad.
30kraadisest pakasest hoolimata
tuli Nivalasse presidendi matusele ligi 3000 inimest.
Kyösti Kalliot oli Helsingis juba õnnistatud,
Nivala kirikus toimus muldasängitamine.
Talitust viis läbi kirikuõpetaja Hannes Mustakallio,
abilisteks lähikonna vaimulikud.
Puusärk kanti kirikust väheke maad eemale,
lasti hauda ja kaeti mullaga.
Kohal oli ka koor.
Viimasena kõlas lese Kaisa Kallio soovil abikaasa haual koraal
"Sun haltuus, rakas Isäni" (tlk "Sinu kätte, kallis Isa").
Selle, kes Kyösti Kallio oli inimesena, kodutalu peremehena,
abikaasana, pereisana, poliitiku ja riigimehena,
võib kokku võtta kolme tähendusrikka sõnaga:
väsimatu töö, jumalakartlikkus ja vastastikune armastus.
President Kyösti Kallio on öelnud:
"Meie ülesanne on rajada riik, kus ei ole ei punaseid ega valgeid,
vaid üksnes isamaad armastavad soomlased, kel igal oma koht."
"Kui tõstame kõigest muust kõrgemale isamaa õnne ja edu,
oleme leidnud tõelise soomluse, ja see ühendab meid."
"Meie maa hea käekäik rajaneb meie rahva võimel, aususel,
üksmeelel ja ennastohverdaval isamaa-armastusel."
"Andku Jumal, et meie rahval oleks väline rahu ja sisemine üksmeel
ühise tuleviku ehitamiseks,
ja et homne päev meie sünnimaal oleks täis valgust ja õnne.
Jumal õnnistagu meie sünnimaad!"
Kyösti Kallio oli president, kes uskus ja usaldas Jumalat.
Söandan öelda, et Jumal oli ta välja valinud juba lapsena
ja eesolevad aastad oli tema väljaõpe.
Ta tegutses rahvasaadikuna, senaatorina, esimehena, ministrina
ning kõige viimasena, aastast 1937, Soome Vabariigi presidendina.
Tema ametiaeg langes raskeimale perioodile.
Jumal justkui õpetas teda välja just nende hetkede tarbeks.
Ta ei olnud tüüpiline president.
Erinevalt oma eelkäijatest ei olnud ta omandanud ühtegi kraadi.
Ometi valis Jumal tema!
Sõja karmimail hetkil oli tema see, kes õhutas rahvast palvele,
ja ta palvetas ise ühes abikaasaga soome rahva eest.
Nad olid otsekui soome rahva peaeestpalvetajad.
Usun südamest,
et Jumal valis kindlad isikud olema õigel ajal õiges kohas.
Just siis, kui neid oli vaja.
Kyösti ja Kaisa olid õiges kohas - palvetamas.
Nagu võib hauakiviltki näha,
suri Kyösti Kallio 1940. aasta 19. detsembril.
Teda õnnistati Helsingi Suurkirikus
ja maeti siiasamasse Nivala kiriku kalmistule kirikuhoone kõrvale.
Selles hauas elab edasi mälestus sellest,
kuidas tähtsa ülesandega president Kallio
oli Jumala juhtimise all õigel ajal õiges kohas.
Võime Jumalat tänada tema eest
ja selle eest, et elame vabal maal.
Kyösti Kallio iseseisvuspäeva kõne, 6. 12. 1939
"Kõlagu täna, iseseisvuspäeval,
kõikjal meie maal varasemast veelgi võimsamini
400 aastat tagasi Luteri kirjutatud ja rahvale tuntud koraal
"Üks kindel linn ja varjupaik"."
Tõlge: Karin Reisko