UPPVÄCKT FRÅN DE DÖDA
Jag heter Pauli Kärki. Jag är pastor.
Jag jobbar som pastor i Siilinjärvis friförsamling.
Sedan år 1993 har jag jobbat med fängelsemission.
Under de senaste sex åren -
har jag lett en kristen rehabavdelning på Kuopio fängelse.
Det gör jag fem eftermiddagar i veckan, vid sidan om församlingen.
Jag har varit gift -
i 38 år den sista oktober i år.
En lång vandring.
Vi har välsignats med fem barn.
- Jag är Eila Kärki.
Jag är Paulis fru.
Jag har jobbat i 20 år på apotek som läkemedelstekniker.
Före det var vi jordbrukare.
I början av 1980-talet -
gifte vi oss.
Sedan dess har Herren tagit hand om oss.
Vi har haft olika prövningar -
men vi har kommit igenom med Jesu hjälp.
- Ja. - Tron har burit.
När kom du till tro?
Då jag var 15. Innan jag gifte mig.
Jag kom från ett troende hem.
Jag kände till vad tron var.
På ett möte ville jag sedan ge mitt liv till Jesus.
Jag kom till tro år 1976.
Jag är då en tjugoårig ung man.
Före det hade jag en tid som sökare i tre år.
Det var en väldigt svår tid i mitt liv.
Jag begick nästan självmord.
Gud grep in och jag fick ge mitt liv till Jesus.
Där började min vandring i tron.
Jag minns att jag bad syndarens bön.
Jag fick syndernas förlåtelse i Jesu namn -
och blod och fick på ett konkret sätt uppleva -
att jag inte behöver döda mig själv.
De starka självdestruktiva tankarna -
fick ge sig och där började helgelseprocessen för mig.
Jag minns att jag bad en kort bön: -
"Du vet Gud hur kort tålamod jag har.
Det vet jag också. Utan Dig -
och utan Din kraft förblir jag inte i tro ens en dag.
Men ge Du den kraft Du lovat.
Jag om någon behöver den."
Sedan sade jag också -
att om Han ser att jag är på väg ifrån Honom -
så får Han använda sådana metoder att jag säkert förstår.
Jag kan konstatera efter 40 år -
att Gud hörde den bönen och svarade på den.
Vi gifte oss i Kuhmo kyrka nära gränsen.
Det var 31.10 år 1981.
Vi lovade inför Gud -
att älska varandra i med- och motgångar -
tills döden skiljer oss åt. Minns du?
Jag minns.
Det var en härlig händelse som man minns.
Under vårt långa äktenskap -
så har vi även fått gå igenom många prövningar.
Den senaste prövningen -
var inte den lättaste.
Kanske den svåraste hittills.
Vad tycker du? - Ja.
För dig var den säkert den svåraste.
Hur upplever du det som hände?
Det var 2 september, en söndagsmorgon.
Året var 2018.
Vi var ute på sjön och lade ut gösnät.
Vi ville få gösar. - Jag minns gösnäten.
Vi skulle lägga ut dem.
Sedan tar minnena slut.
Du satt i båtens akter.
Jag minns att vi körde till sjösättningsstället.
Det låg en kilometer bort.
Du hade din mobilkamera. Det var vackert väder.
Du tog olika bilder.
Du ville ta bilder av olika saker.
Du tyckte att Guds natur var så vacker.
Jag höll med och sade att man gärna tittar på den.
Fem minuter senare förlorade du medvetandet där i båten.
Där började en resa.
Du höll på att lägga ut näten.
Du sade att du hade väldigt ont i huvudet.
Du sjönk ihop medvetslös i båten.
Jag blev naturligtvis förskräckt.
Jag insåg att jag måste kalla på hjälp.
Jag ringde nödcentralen och förklarade vad som hänt.
De ställde frågor, och jag svarade.
Jag började ro mot stranden.
Vid nödcentralen hade de sagt att hjälpen var på väg.
Jag har aldrig rott så snabbt som då.
Räddningscentralens båt mötte oss.
Ambulansen stod vid bryggan. Där var även en helikopter.
Där fanns en läkare. Jag bad medan jag rodde.
"Jesus, hjälp så att Eila får leva."
Jag bad i takt med att jag rodde.
Vi kom till bryggan vid stranden.
Läkaren undersökte dig i ambulansen.
Man bar dig in i helikoptern.
Helikoptern flög till sjukhuset. De gav en dålig prognos.
Du var mycket illa däran.
Du fördes till Kuopio universitetssjukhus.
Jag ringde till våra barn där vid stranden.
De åkte till sjukhuset.
Då jag kommit hem skrev jag på Facebook.
Jag bad om förbön i nöd.
Jag berättade kort att min fru förts till sjukhus.
Hennes tillstånd är kritiskt och jag ber om förbön.
Jag bad också själv.
Jag åkte till sjukhuset. Då jag kom dit -
så frågade jag den första sjuksköterska jag mötte -
hur min fru mår.
Hon sade att de tyvärr bara har dåliga nyheter.
Din fru kommer antagligen att omkomma.
Medicinskt sett finns det inget man kan göra.
Hon sade att läkaren berättar mer om det senare.
Hon bad mig vänta på läkaren. Våra barn kom dit.
Såhär gick det till.
Så långt. - Jag blev medvetslös.
Jag kom till himlen.
Till en annan dimension.
Vad upplevde du där?
Det kändes bra att vara där. Där fanns ingen rädsla -
hos någon och alla var glada och fria.
Jag träffade dina föräldrar där.
Antti och Eila.
De såg unga ut. Jag samtalade med dem.
Antti sade att de anhöriga inte nödvändigtvis förstår -
detta tillstånd, men vi vet att det är Guds rike.
Jag träffade mina egna föräldrar.
Även de var friska och unga.
De hade god hälsa och var glada.
Min pappa sade till mig att njuta av allt som finns på jorden.
Jag insåg att det inte fanns oro eller bekymmer i himlen.
Inga problem eller sjukdomar.
Alla var glada och fria, och de hade det bra.
Jag träffade även din faster Tyyne.
Jag samtalade med henne.
Många barn kom till mig.
Bland annat vår dotters son som hade dött i livmodern -
vid sex månaders ålder, Roni-Kalle.
Han hade där det namn som föräldrarna hade gett honom.
Han hade den ålder som han hade haft här på jorden nu.
Det blev klart för mig att han fördes till mig -
så att jag skulle få se mitt barnbarn.
Han bar det namn hans föräldrar gett honom.
Jesus förde honom till mig.
Jag såg inga detaljer -
men en härlighet omslöt mig och Honom.
Det var så gott att vara i Hans närhet.
Jag hade kunnat stanna där.
Kärlek flödade ut från Honom.
Jag träffade även en flicka som dött i början av befruktningen.
Hon hade den ålder som hon hade haft här på jorden nu.
Även hon hade ett namn.
Det var det namn som föräldrarna beslutat ge henne om hon fötts.
Min dotters son Roni-Kalle lekte med mig.
Han tyckte särskilt mycket om mig.
Han gjorde olika konster för mig. Vi spelade ett sällskapsspel.
Vi hade kul.
Roni-Kalle var en stilig och duktig pojke.
Det var talande att barnen där lovprisade Jesus.
Roni-Kalle var med mig ända till min sista stund där i himlen.
Jag fick se Roni-Kalle igen när jag lämnade kroppen på nytt.
Han var strålande. Roni-Kalle är hos Gud.
Jag såg även växter och träd där.
Allt möjligt.
Du berättade att när du var nära Jesus -
så upplevde du en mäktig härlighet.
Det var gott att vara.
I det riket finns ingen rädsla.
Du sade att du hade velat stanna där helt och hållet.
Vad upplevde du?
- Jag upplevde att man frågade mig om jag ville tillbaka till jorden.
Jag sade att om det är Guds vilja så återvänder jag.
Det var Guds vilja, för jag kom tillbaka till jorden.
Det här är något som, i likhet med mycket annat, -
har ruskat om mig ordentligt.
Gud har verkligen talat.
Läkaren hade berättat att -
du hade dött -
och andningsapparaterna saknade betydelse -
eftersom du inte levde.
Medicinskt kunde inget göras.
Man kunde inte operera dig.
Man opererar ju inte döda i vårdande syfte.
Det talades om obduktion.
Den måste göras. Man talade om när den skulle utföras.
Jag sade till läkarna -
där fanns en kirurg och en läkare från intensiven på plats -
att en av våra döttrar inte hade hunnit dit ännu.
Därför bad jag -
att man inte än skulle göra något ingrepp -
innan hon hade kommit och fått se dig.
De gick med på det och gav en tid tills vilken -
de skulle vänta med ingrepp.
Sedan gick vi för att titta på dig.
Du låg där som ett lik.
Du låg i sängen.
Du var alldeles kritvit -
precis som ett lik. Jag kände på din kropp som var helt kall.
Jag lyfte din arm. Den var stel.
Huden var kall och klibbig som på ett lik.
Du andades inte. Vi grät.
Vi konstaterade att du inte längre fanns på jorden.
Vi åkte för att äta på stan.
Vi skulle komma tillbaka när vår sista dotter hade kommit.
Då skulle vi komma och titta på dig och ta farväl.
Jag hade fått på mitt hjärta -
en klar uppmaning och börda -
att jag måste be att du skulle återvända till livet.
Jag bad tyst, även när vi åt.
Jag bad även utanför sjukhuset på en bänk.
Jag ropade till Gud med hög röst.
Jag brydde mig inte om dem runtomkring.
Jag hänvisade i min bön till -
och sade att vi hade en gemensam vision.
Vi skulle evangelisera tillsammans.
Nu var det inte möjligt eftersom Gud tog bort Eila.
Jag sade att -
hade vi möjligen förstått fel -
eller bara inbillat oss?
Jag bad Gud bekräfta det.
Jesus har auktoritet över alla mörkrets krafter -
och all död och sjukdom.
Bara Han kunde ge min fru tillbaka. Han har rätt till det.
Jag ber: "Ge min fru tillbaka."
Då jag bad så kände jag konkret att jag talar till en person.
Som då jag talar i mobilen så ser jag inte personen -
men jag vet att han är där. Man lyssnade på mig.
Så fick jag -
en visshet i mitt inre -
att du kommer att återvända till livet.
Vi gick till femte våningen.
Jag sade till barnen medan vi gick -
att jag upplever i mitt inre -
att vi får se något som vi aldrig sett förut.
Något vi kanske aldrig får se igen.
Jag sade att mamma kommer att vara vid liv.
Två sjuksköterskor fanns i rummet. Jag frågade vad som hade hänt.
En av dem sade att det skett en förändring.
Jag frågade hurdan den var. Jag visste.
Sjuksköterskan sade att "Din fru har återvänt till livet.
Hon har börjat reagera."
Jag sade att jag visste det.
När jag såg dig så var din kropp varm.
Du hade en frisk färg på huden.
Du andades och levde.
Jag frågade av sköterskan hur det hade gått till.
Hon hade lagt märke till när du rört på armen.
Pannmusklerna hade rört sig.
Hon hade kallat på en läkare som konstaterat att du levde.
Läkaren kom för att berätta att -
"En förändring inträffat, din fru lever."
Nu kunde de operera.
Operationen måste göras när människan lever.
Det kan hända att operationen är onödig.
Men även den onödiga operationen måste göras när människan lever.
Det som är omskakande är -
att jag talade till en person och jag blev hörd.
Jag blev hörd i himlen, och där fattades ett beslut.
Beslutet hade tagits att du ska återvända till jorden.
Men man hade ändå frågat dig vad du ville.
Din vilja respekterades.
Gud respekterar våra val.
Du fick möjlighet att välja.
Jag tror att om du sagt att du inte vill till jorden -
så hade du inte sänts hit.
Här finns mycket sådant -
som har skakat om mig och stärkt min tro.
Din pappa och min pappa -
visste båda att du återvänder till jorden.
De hade den informationen.
Jag har inte svar på allt detta, och jag behöver inte heller.
Gud har gjort ett under, och du är här med mig.
Vår ävlan tillsammans får fortsätta.
Hur har du upplevt livet efter den händelsen?
Du kom tillbaka till livet.
Det tog en viss tid -
innan du kom hem från sjukhuset, från intensivavdelningen.
Du började förstå saker. Du öppnade ögonen.
Du började tala. Hur upplevde du det?
Det kändes bra. - Hur ser du på -
det att du sändes tillbaka?
Jag tror att jag sändes tillbaka -
för att berätta för människor -
att Guds rike är verklighet.
Någon kan kanske bli frälst -
av budskapet. - Då du låg hjälplös där på sjukhuset -
och ryktet spred sig via media -
om det som hade hänt -
i hela Finland, även via sociala media -
så började det komma meddelanden från olika håll i landet.
Man sade att folk hade kommit till tro.
Ditt fall har vidrört och väckt människor.
De har kommit till tro och avgjort sig inför Gud.
I hela landet. Jag fick samtal -
av okända personer, som jag inte ens känner i dag, -
som bekände sina synder.
De ville ge sina liv till Jesus.
Jag fick be för många på telefon och ge dem syndernas förlåtelse.
Jag uppmanade dem att hitta en församling -
där de kunde ha gemenskap.
Människor har redan kommit till tro.
Det har gått i uppfyllelse.
Jag som pastor förstod -
att en hjälplös människa som ligger på sjukhuset -
som inte predikat eller vittnat -
om sin tro vinner själar för Gud.
Vi pastorer håller tiotals predikningar.
Ingen kommer till tro, och knappast blir något berörd ens.
Jag började fundera -
om jag borde uppdatera mina predikningar.
Borde vi mer låta den Helige Ande -
verka och tala i den Helige Andes smörjelse.
I uppenbarelsens ande ge evangeliet till människor.
Jag förstod att Gud inte är bunden vid vissa mönster.
- Så är det.
- Tänker du att vårt gemensamma arbete för evangeliet har börjat?
- Visst har det. Jag har inte tänkt på det, men det har det ju.
- Man kan evangelisera på många sätt.
Det som talat till mig -
är då det blev frågan om att detta pågår en tid -
och sedan tar det slut.
Vad ska vi göra då? Minns du ditt svar?
- Att förkunna evangeliet. - Ja.
Alltid då jag frågade så -
sade du att vi ska berätta om Jesus för syndiga människor.
- Ja. - Det är något -
som talar väldigt mycket.
Här finns mycket som har berört vår familj.
Också sådant som -
vi inte tar upp nu har lett mig personligen -
till bättring i livet.
Jag kan säga att detta har förändrat mig väldigt mycket.
Säkert även dig. - Ja, även mig.
- Kan du berätta hur?
- Jag vet att himlen är verklighet.
Jag behöver inte vara rädd för att dö.
Det är det allra viktigaste.
- Det har byggt upp din tro. - Ja.
För min egen del så -
är jag inte längre rädd för att tro på under.
Jag har inte problem med att tro -
på vilka slags under som helst.
Allt är möjligt. - Ja.
Jag har upplevt det -
att då vi varit i arbetslivet i många årtionden -
och haft barn och familj -
så har vi inte haft så mycket gemensam tid.
Är det inte så? - Ja.
Efter händelsen så har vi haft tid tillsammans -
väldigt mycket och jag upplever -
det så att vi nu tar tillbaka den tid vi förlorat. - Ja.
Hur har du upplevt det?
På samma vis.
Man frågade av dig -
om du ville komma tillbaka, och du sade att du vill om det är -
Guds vilja. Nu har du varit här -
i nästan ett år.
Du lever här på jorden igen.
Har du ångrat dig? - Nej.
Du upplever dig vara i Guds vilja? - Ja.
En gång får vi komma dit.
Det är helt klart.
- Dit är vi på väg och vill ha andra med oss.
För mig har det här betytt en stor förändring -
så att det var full fräs för oss -
före detta, sedan var det som om vi kört rakt in i en vägg.
Det gamla livet stannade där.
Sedan började ett nytt liv.
Man har fått lov att vänja sig.
Jag har varit mer stilla än förut.
Men nu går det ganska bra.
Vad säger du om -
ordspråket som säger att -
det inte finns någon återvändo till det som varit.
Håller du med? - Ja.
När det blir möjligt så ska vi åka -
och lägga ut gösnäten? - Jadå.
Vi får fånga både människor in i Guds rike -
och fiskar där i sjön.
Det är bra.
Jag har funderat -
över att vi sade "tills döden skiljer oss åt".
Döden skiljde oss åt för en stund, men sedan förenades vi igen.
Vi ska väl knappast hålla en ny bröllopsfest.
Nej. - Borde vi skaffa nya ringar? - Nej, -
jag har en redan sedan tidigare. - De gamla är nog.
Viktigast är att du är där.
Eila låg på intensiven -
i sammanlagt -
ungefär en månad.
Sedan flyttades hon till vårdavdelningen i Siilinjärvi.
Tillfrisknandet började redan på sjukhuset.
Det gick bra och snabbare än väntat. Personalen sade ofta -
att Eilas tillfrisknande har börjat ovanligt väl.
Vi startade ju från noll.
Det kändes tungt i något skede.
Jag hälsade på varje dag på sjukhuset.
Jag tillbringade många timmar där.
Jag blev god bekant med vårdpersonalen, de var härliga.
Jag kämpade med att det inte kunde gå snabbare.
Då sade en sjuksköterska -
på ett mycket vänligt sätt -
att jag ska vara tacksam.
"Tänk på varifrån vi börjat. Från noll.
Din fru har redan återhämtat sig så väl.
Det är ovanligt att man återhämtar sig så snabbt.
Tänk på det och var tacksam."
Jag skämdes.
Det var något bra.
Man gav dig inget hopp.
Även om du lever kommer du att bli svårt handikappad.
Du kanske inte kommer att klara av ett normalt liv.
Jag hade ändå fått vissheten om att du får leva.
Det gick så.
Guds löfte hade infriats. Jag fick även vissheten -
att du blir frisk och helt återställd.
Även från många andra håll -
hade kommit liknande budskap. En läkare -
som inte vårdade dig -
hade i bönen sett -
att Jesus varit med under din operation.
Han hade sagt att berätta detta -
för mig - att min fru kommer att kunna gå.
Hon kommer att återhämta sig helt.
Nu går då. Rollatorn hjälper till, men du går på egna ben.
Du har blivit mycket starkare.
Det fanns en prognos enligt vilken -
du måste få näring via slang.
Man uppmanade oss att vara beredda på det.
Jag sade klart ifrån att det kommer inte att gå så.
Jag har en visshet.
Då jag blev viss om att du kommer att leva -
så blev jag även viss om att du kommer att helas fullständigt.
Du äter helt normal mat, utan slang.
Du har visst ätit normalt i 6-7 månader.
Inga av dessa dystra prognoser har blivit verklighet.
De som har vårdat dig, -
läkarna och vårdpersonalen, erkänner nu det.
De har erkänt att det skett ett mirakel.
När läkarna gjorde upp -
prognoserna för din hälsa -
så motiverade de dem som yrkeskunniga människor -
med det som hänt i din hjärna.
En läkare förklarade vad som hade hänt när du dog.
Du hade haft hjärnblödning.
En av blodådrorna i hjärnan hade utvidgats.
En av de stora ådrorna hade spruckit.
Det ledde till att du plötsligt blev medvetslös.
Du upplevde ett starkt tryck på högra sidan i hjärnan.
Trycket hade tryckt ihop högra hjärnhalvan.
Den skadades allvarligt.
Det var som ett kraftigt slag mot huvudet.
Hjärnan klämdes ihop.
Mitthjärnan hade också tagit skada.
Även den vänstra sidan en aning. Hjärnbarken hade fått -
allvarliga skador.
Läkaren sade att de aldrig kommer att bli bra.
De kommer att inverka på de vitala funktionerna.
Jag kan inte medicinska termer bättre än såhär.
Skadan inverkar alltså på de fysiologiska funktionerna.
Prognoserna grundade sig på dessa fakta.
Läkarna arbetar utgående från sin kunskap och erfarenhet.
Det är svårt för en människa att räkna med ett Guds mirakel.
Den möjligheten togs inte i betraktande.
Våra normala realiteter -
gäller inte längre då Gud gör ett mirakel.
Ett kreativt under.
Tre månader efter händelsen -
hade du flyttats hit till Siilinjärvi, men åkte till -
sjukhuset i Kuopio för att röntgas.
Man tog mycket noggranna bilder av ditt huvud.
De kunde konstatera att en del av skadorna -
på hjärnbarken hade försvunnit helt och hållet.
De skador som inte skulle försvinna.
En läkare som hade sett skadorna -
på de första bilderna sade -
att hela din bättringsprocess är ett enda stort mirakel.
Han hade sett skadorna och varit av den åsikten att -
"Även om Eila är vid liv så är prognosen för henne den -
att hon kommer att tillbringa resten av livet sängbunden."
Men han var väldigt glad över att han hade haft fel.
Då jag nämnde om skadorna på hjärnbarken och hur de försvunnit -
så sade han att de måste ha försvunnit -
för om de varit där så hade prognoserna blivit sanna.
De måste ha försvunnit.
Även här har ett Guds under skett.
Normalt sett försvinner inte skadorna, men de har försvunnit.
Här finns många under.
Även det att du kom tillbaka till livet. Du hade varit -
död redan en god stund.
Jag har tagit reda på olika medicinska fakta.
Det är så att om hjärnan inte får blod på fyra minuter -
så anser man att en människa är biologiskt sett död.
Människan kan inte längre återupplivas.
Då måste ett Guds under ske.
Man uppstår från de döda.
Det här är ett otroligt mirakel.
Gud gör under än i dag.
Välkommen till mitt mycket unika intervjuprogram.
Min gäst är en person som uppstått från de döda.
Välkomna, Eila och Pauli Kärki.
Tack. - Ni kom från Siilinjärvi -
och före detta har tittarna sett ett 45 min klipp -
där paret talar om vad som hände för ett år sedan i september.
Det här programmet är annorlunda -
eftersom det på ett unikt sätt bevisar -
hur stor Gud är och att allt är möjligt för Honom.
Det händer sådant som inte ens en utbildad läkare kan förstå.
Vi ska utveckla diskussionen -
och även snabbt repetera vad som hände.
Även i ert liv var det en händelse -
då Pauli drabbades av stor sorg men Eila var i koma.
Du kom in i en annan dimension.
Jag skulle vilja fråga om då du kom in i den, -
alltså himlen, vad upplevde du där?
Jag upplevde frid där.
Glädje. Det var gott att vara där.
- Du träffade Jesus. - Ja.
Kan du beskriva vad du minns av det?
Han var strålande.
Kärlek strömmade från Honom.
Det står i Bibeln att Han är strålande.
Även att Han är kärlek. - Ja.
I klippet kommer det fram att Pauli hade drabbats av djup sorg.
Han kämpade -
för att Eila skulle vakna till liv.
Kan du berätta var kraften att kämpa kom ifrån?
- Det var säkert den Helige Ande som verkade.
Innan min fru insjuknade -
så hade vi fått en gemensam syn om att arbeta för evangeliet.
Synen hade bekräftats flera gånger.
Vi var säkra på den.
Då Eila dog -
så bad jag på ett speciellt sätt -
och sade att "Herre, den syn Du gav oss förverkligas inte -
eftersom Du tog bort min fru.
Har vi uppfattat något fel?
Var allt bara fantasier?
Om det kom från Dig så bekräfta.
Du, Jesus har all auktoritet -
över allt mörker, all sjukdom och all död."
Så bad jag. Sedan bad jag ännu -
"Gud bekräfta synen genom att ge mig min fru tillbaka."
Jag blev förvissad. Det här var något -
som påverkade det hela.
Den Helige Ande uppmanade mig att be på detta sätt.
Så uppfattade jag det. - Det är helt klart -
att då man varit död såpass länge -
så är de medicinska prognoserna lika med noll.
Eller så något som inte längre är ett människoliv.
- Så är det, och läkarna gav inget som helst hopp.
Då de konstaterat att Eila börjat leva igen -
så gav de inget hopp.
De sade att Eila kommer att förbli svårt handikappad.
Hon får inte ett normalt liv.
De kom med olika prognoser.
Att hon måste matas via slang, -
såsom en läkare uttryckte det hela.
Nu kan jag konstatera att ingen av dessa -
dystra prognoser har fullbordats.
Du blev också tvungen att kämpa -
mot skolmedicinen.
Du sade -
ser på det hela som en ström av olika patienter.
Men du såg din egen fru.
Så är det. Jag förstår även läkarna.
De gör sitt jobb.
De har många årtiondens erfarenhet.
De har förstått att vissa typer av skador -
hos människor inte kan botas.
Men läkarvetenskapen känner tydligen inte till -
de övernaturliga miraklerna.
Då vi senare samtalade så sade en läkare -
att det inom medicinen inte finns något sådant som det övernaturliga.
Det måste ersättas med något annat.
Men det finns också läkare som har förståelse för detta.
- Före programmet frågade jag dig Eila -
hur frisk du upplever dig just nu.
Du sade att du inte är helt frisk än.
Men du kan skriva och minns bibelställen.
Före dödsupplevelsen så undervisade du med din man -
och detta finns kvar hos dig.
Det här går helt emot det som alla kunde förvänta sig.
Din hjärnfunktion är återställd efter sjukdomsanfallet.
Hur upplever du själv det här undret?
- Det känns verkligen som ett under.
Det är ett under.
Jag återhämtar mig hela tiden.
- Du kan gå korta sträckor utan rollator.
- Ja. - Det går sakta men säkert framåt.
Du har följt med situationen varje dag under detta år.
Hur snabbt anser du att tillfrisknandet sker?
- Det har gått mycket snabbt, även enligt läkarna och experterna.
Eila återhämtar sig i förtid, då man beaktar skadorna på hjärnan.
Vi brukar laga mat tillsammans.
Hemma rör hon sig i huvudsak utan rollator.
Hon arbetar.
Det har gått mycket snabbt -
då man beaktar prognoserna.
Majoriteten av människorna även i Finland är icke-troende -
och tror inte att himlen eller Gud finns.
På vilket sätt har detta förändrat...
Ni är alltså ett pastorspar.
På vilket sätt har händelsen förändrat era predikningar?
- För det första så fick vi lov att stanna upp helt totalt.
Det fanns det gamla livet, och så nu detta liv.
Det som hänt har förnyat oss helt från grunden.
I dag har jag inga problem att tro på något som helst under.
Jag är inte rädd för att tro.
Då min fru var på sjukhuset -
och låg i sängen höll hon ingen predikan och vittnade inte.
Ändå vann hon själar. Folk kom till tro.
Det fick mig som pastor att stanna upp.
Min fru vinner själar. Vi pastorer predikar.
Ingen kommer till tro. Något är på tok.
Jag fick lov att be.
Nu vågar jag uppmana människor till bättring.
Att vända om till Gud och ta emot frälsningen.
- När du Eila fick se strålglansen i Jesu ansikte -
så var den så klar att du inte kunde titta.
Detta står till buds för var och en.
Bibeln är sann, Jesus är sann.
Frälsningen finns bara hos Honom.
Allt fler tror inte på detta.
Hur ser deras slutmål ut?
Du som pastor vet vad Bibeln säger om det.
Vi vet att de som inte tror på Jesus och förkastar Honom -
så hamnar enligt Bibeln i evig fördömelse.
Den troendes destination är himlen.
- Era barn var med redan från början -
då olyckan inträffade.
Hur har den förändrat deras liv?
- Hela familjens liv har förändrats.
Den har förenat vår familj.
Vart och ett av våra barn har varit tvunget -
att för egen del se över den egna gudsrelationen -
och att ta beslut utgående från det.
- Vad tänker du om vårdpersonalen?
Alla sjuksköterskor och läkare.
Som tänkande människor måste de ha -
funderat över vilken kraft som är verksam.
- De funderar säkert. En annan sak är -
hur det påverkar det egna livet.
Alla måste ta sina egna beslut.
En av läkarna på Kuopio universitetssjukhus -
inledde sitt tal då jag besökte honom på hans mottagning -
med att säga att "Då det gäller din fru -
så är jag tvungen att tala om ett under."
Han hade bekantat sig med alla rapporter om skadorna.
Vi samtalade. Han berättade -
att när han hade sett dem så tänkte och sade han -
att denna Eila inte har någon lysande framtid, även om hon lever.
Hon kommer att tillbringa resten av livet i sängen.
Nu är han glad över att han hade så fel.
När du tillfrågades om du ville återvända till din kropp -
så hur var det, och vad svarade du?
- Man frågade mig om jag ville tillbaka till jorden.
Jag svarade att om det är Guds vilja så vill jag det.
- Samtidigt så ropade din man i sin vrede -
till Gud och verkligen kämpade i bön.
Jag tänker mig att det här är en kamp enligt Bibeln.
Du bevisade att "det ska ske dig som du tror".
Du trodde och kämpade även mot läkarna.
Du gav inte upp.
Jag hänvisade till Guds eget Ord.
I praktiken -
då min fru höll på och tillfrisknade på sjukhuset -
så blev jag tvungen att kämpa för att min fru skulle överleva.
Bokstavligen. Som sagt var prognoserna vad de var.
De gav inget hopp alls.
Där talades också om -
att begränsa vården.
En lördagskväll skulle jag hälsa på min fru.
En läkare kom och sade att vi måste diskutera om -
att begränsa vården. De hade tagit beslut om det.
Jag frågade på vilka grunder detta beslut tagits.
Vi fick lov att ta ett knepigt samtal.
Beslutet hade tagits.
Men då vi talade öppet -
och diskuterade så upphävdes beslutet.
Man motiverade beslutet med att -
ifall det kommer ett bakslag -
och de blir tvungna att återuppliva -
så kommer det att vara tufft för min fru.
Min slutledning är -
att ifall hälsoläget skulle förändras -
så ville man inte att min fru skulle bli en börda för samhället.
Då du var där och konstaterade att armarna var stela, -
ansiktet vitt och hela kroppen kall som hos en död -
så åkte du till stan med era barn.
Ni skulle äta. Du bar med dig tankarna från sjukhuset.
Vad tänkte du när du i sjukhuset kunde konstatera -
att hon var död. - Det är alldeles klart -
sorgen är stor. Jag grät.
Jag fick även starkt en uppmaning att börja be.
Under måltiden så bad jag tyst hela tiden.
Då vi hade ätit och väntade utanför sjukhuset -
på vår dotter som skulle komma och titta på mamma -
så bad vi.
Medan vi var ute och åt -
på stan så hade min fru återvänt till livet.
Du kan se att bönen verkat.
Du vet att bönen blir hörd. Hur har det förändrat ert böneliv?
Jag har börjat be mycket mer.
Mina böner har blivit trons böner.
Jag tror mycket mer än förut -
även om jag är pastor och har hållit en massa predikningar.
Jag har ändå inte trott -
på samma sätt som jag nu tror.
Nu tror jag verkligen att Gud kan och hör bön.
- Innan detta hände så åkte ni till olika församlingar.
Du inledde och så tog du vid.
Under det gångna året har ni redan besökt -
några städer och församlingar, och berättat vad Gud gjort.
Du nämnde att din fru nu når fler människor -
än ni tillsammans före händelsen.
- Ja, och det känns bara bra.
Det stör mig inte alls.
- I Bibeln talas det om -
att "din tro har frälst dig".
Även att tron gör frisk.
För Gud är frälsning och helande lika viktiga.
Om vi går till Bibeln så förkunnade Jesus till exempel -
då den lama mannen hissades ner genom taket inför Jesus -
att mannens synder var förlåtna, och han botade även hans sjukdom.
De gick hand i hand -
i Jesu förkunnelse.
I Matteusevangeliet står det -
att Jesus, då Han sände ut lärjungarna i kap 10, -
sade att de skulle förkunna att himmelriket är nära.
De skulle bota sjuka och väcka upp de döda.
Bota de spetälska och driva ut demoner.
Du upplever säkert själv -
himmelriket på ett mycket djupt sätt.
Det är verkligt. - Ja.
- Guds Ord är sanning. - Ja.
- I vår tid finns det mycket sekularisering.
På sina håll finns det till och med förföljelse.
- Även i Finland.
- Jag upplever själv -
att det nu är tid att berätta om vad Gud gör.
Jag tror att det som hänt er -
är ett väldigt vittnesbörd.
Vetenskapen klarar inte av att förklara ditt helande.
Om vetenskapen inte kan förklara det så varför skulle -
vi tro på exempelvis evolutionsteorin.
Människan ruttnar som ett träd.
Så är det. Du nämnde -
att vi ska berätta om dessa under.
Det är sant. Bibeln talar om tecken och under.
Deras funktion, såsom i fallet med min fru, -
är att människor blir intresserade.
Vissa har blivit väckta, andra har kommit till tro.
Gud talar genom dessa gärningar.
Guds Ord och evangelium blir konkret.
Vi borde tala om vad Gud gör. Jag vill uppmuntra alla -
troende att berätta om de under som Gud gör.
Vi har fått mycket respons sedan händelsen blev offentlig.
Det finns väldigt många liknande fall.
De har aldrig fått offentlighet.
En person berättade att han för tiotals år sedan -
varit med om en hjärtoperation och då besökt himlen.
Han sade att då han berättade det för några personer -
så började de undvika honom. De tyckte det var så märkligt.
Därför har han inte berättat. Men han berättade för mig.
Det finns även helandeunder som ingen vet något om -
även om det finns bevis. Människor vågar inte berätta.
Det är kanske fråga om människofruktan -
eller att man blir behandlad som onormal.
- Finland har historiskt sett varit ett mycket kristet land.
Guds Ord har förkunnats.
President Kyösti Kallio uppmanade till bön.
- Han hade en egen bön.
- Den var stark i nödens stund.
Numera börjar det var så att -
man nästan inte ens vågar citera Bibeln.
Det klassas som hatprat.
- Det är sant som du säger.
Men det är tillåtet att skymfa Gud och de troende offentligt.
Det ses inte som hatprat.
Det visar på att attityderna hårdnat -
mot en levande kristendom. Religiositet får finnas.
Fienden bryr sig inte om religiositeten.
- Vi vet på grund av Guds Ord -
att Jesus har all makt i himlen och på jorden.
Den härlighet som du såg i himlen -
är sådan att när den kommer så trängs mörkret automatiskt undan.
Vi behöver inte kämpa.
Det är viktigt att vi talar om Guds härlighet och helighet.
Den kraft som finns hos Honom och i Hans Ord.
Därför känns det att jag i samband med detta program -
verkligen vill uppmana alla våra tittare -
att sprida detta budskap.
Då får så många som möjligt höra att Jesus är verklig -
och att Han är den enda vägen till evigt liv hos Gud.
Nu skulle jag vilja ge dig som pastor 1,5 minuter då du får be -
och dela det som den Helige Ande ger dig.
- Jesus Kristus, som befriar oss syndare.
Tack för att Du inte går förbi någon enda människa.
Tack för att Du älskar oss alla, trots att vi syndar.
Du hatar synden men älskar oss syndiga människor.
Du vill frälsa oss. Nu ber vi -
att budskapet i detta program skulle få beröra oss alla.
Även att Ditt Ord får beröra människor i -
denna mörka tid vi lever i.
Vi ber precis som de bad i Apostlagärningarna 4 -
där de inte bad om väckelse -
utan att med större frimodighet få förkunna Guds Ords sanning -
så att sjuka blir botade och mirakel sker.
Herre, det är sant att då -
under och tecken sker så kommer även väckelse.
Tack Jesus för att Du är med oss. Jag välsignar alla som hör detta.
Alla er som sitter vid TV:n eller på annan plats.
Jag välsignar dig, i Jesu Kristi namn.
Han har fridens och inte ofärdens tankar för dig.
I Jesu namn, amen. - Tack, Eila och Pauli Kärki.
Ni hade med er något som jag upplever att vi behöver i dag.
Gud drar oss med sin godhet till sig.
Han älskar alla, som du sade.
Han hatar synden, men har försonat synden på Golgata.
Vi har glädjens budskap och Guds härlighet.
Må Herren låta dig få tillfriskna till hundra procent.
Då kan ni tillsammans i kraft -
gå ut och berätta att Jesus lever. Var välsignade.
Stöd översättningen av program: -
I Sverige: Swish 123 677 9300
I Finland: Ring 0600 10070 (10,01 EUR + lna)
Lyssna till hela meddelandet så blir donationen gjord.
Tack för din gåva!
Översättning: Andreas Forsberg Himlen TV7