Kiindumusteooria väidab,
et emotsionaalne ja füüsiline side lähima hooldajaga
on esimestel eluaastatel meie arengu jaoks ülioluline.
Kui side on tugev ja kindel,
siis julgeme maailma avastada.
Teame, et alati on olemas koht, kuhu saame tagasi pöörduda.
Kui aga side on nõrk, siis tunneme end ebakindlalt.
Kardame lahkuda või avastada hirmsana näivat maailma,
sest me ei tea, kas saame tagasi pöörduda.
Neil, kel on turvaline kiindumussuhe,
on lihtsam teisi usaldada ja suhteid luua.
Seetõttu on nad edukamad.
Kui kiindumussuhe on ebaturvaline, kipub inimene teisi umbusaldama,
tal on puudu sotsiaalsetest oskustest ja probleeme suhete loomisega.
On olemas turvaline kiindumussuhe
ning kolme tüüpi ebaturvalist kiindumussuhet.
Need on ärev kiindumussuhe, vältiv kiindumussuhe
ning desorganiseeritud kiindumussuhe.
Esimese kolme puhul reageerib inimene raskustes organiseeritult,
viimase puhul organiseerimatult.
Et teooriat paremini mõista, toome näiteks härra ja proua Smithi,
kel on neli last: Luka, Ann, Joe ja Amy.
Smithid on head vanemad,
kes kallistavad, hoiavad silmsidet, kõnelevad armastavalt
ning on alati oma laste jaoks olemas.
Ühel päeval aga sureb pereisa raske haiguse tõttu.
Sestpeale on pereema elu väga keeruline.
Ta töötab kogu päeva, püüdes ühtlasi hoolitseda laste eest.
Võimatu ülesanne.
Kuueaastase Lukase aju on selleks ajaks enamjaolt välja arenenud.
Tal on tugev karakter ja väljakujunenud maailmavaade.
Uus olukord ei mõjuta teda eriti.
Ta teab, et alati on olemas ema, tema turvapaik.
Ta on turvaliselt kiindunud.
Hiljem saab temast avatud ja elurõõmus noormees.
Tal on kõrge enesehinnang.
Kolmeaastasel Annil on raske tulla toime tähelepanu puudusega.
Tema arvates on ema hakanud käituma ettearvamatult.
Ta on nende suhte pärast ärevil, ning klammerdub.
Et saada ema tähelepanu,
muutub ta emotsionaalsemaks ja tegema kõvemat häält.
Kui ema vastab lõpuks nii, nagu oligi oodata,
käitub Ann vastandlikult ega näita välja oma tegelikke tundeid.
Hilisemas elus arvavad teised, et Ann on ettearvamatu ja tujukas.
Tema enesehinnang on madalam.
Tal on ärev kiindumussuhe.
Kaheaastane Joe veedab enamiku ajast oma armastava onuga,
kes paraku arvab, et hea kasvatus tähendab rangust.
Kui väike Joe on liiga emotsionaalne või valjuhäälne,
saab onu vihaseks ning võib teda karistada.
Joe kardab seda.
Ta õpib hirmu vältimiseks oma emotsioone peitma,
ka muudes olukordades.
Ta teeb seda ka täiskasvanuna,
mistõttu on tal probleeme suhete loomisega.
Tal on madal enesehinnang.
Tal on vältiv kiindumussuhe.
Amy, kes on vaid aastane, pannakse lasteaeda.
Sealsetel töötajatel on halb haridus, nad on ülekoormatud ja tihti stressis.
Mõni on lausa kuritahtlik.
Amyt teevad rahutuks needsamad inimesed, kellelt ta ootab kaitset.
See paiskab segi ta arusaamad armastusest ja turvalisusest.
Ta kogeb hirmu ilma, et see tooks lahendust.
See paneb teda igasugust suhtlust vältima.
Täiskasvanuna arvab ta, et ta pole armastust väärt.
Ta enesehinnang on väga madal.
Tal on desorganiseeritud kiindumussuhe.
Meie kiindumussuhe kujuneb esimestel eluaastatel.
See on aeg, kui oleme liiga noored, et oma ärevusest teada anda.
Selle tulemusel võime kogeda suurt stressi.
Siis toodab neerupealis, neeru ülaosal asuv elund,
stressihormoone adrenaliini ja kortisooli.
Südamelöökide arv kasvab, vererõhk tõuseb ning muutume valvsamaks.
Kui see juhtub sageli, on tegu krooniline stressiga.
See on toksiline,
sest pärsib lapse aju arengut ning nõrgendab immuunsüsteemi.
Looteperioodil või väga varases eas
võib krooniline stress muuta isegi geene.
See võib mõjutada meie tervist ka aastakümneid hiljem.
Tundmatu olukorra simuleerimisega
saab kiindumusmustrit hinnata juba üheaastasel lapsel.
Selleks lastakse tal paar minutit koos emaga mängida.
Seejärel jäetakse ta üksi.
Tähtis on lapse reaktsioon, kui ema tuleb tagasi.
Turvalise kiindumussuhtega lapsed tavaliselt kallistavad oma ema.
Nad rahunevad ning hakkavad uuesti mängima.
EbaturvaliseÆlt kiindunud laste käitumine võib olla kahetine ja vältiv.
Mõni ei suuda nutmist lõpetada või keeldub edasi mängimast.
Kiindumussuhte pikaajaline mõju on hästi tõestatud.
Minnesota ülikooli teadlased on kiindumusteooria abil ennustanud,
kellel kolmeaastastest lastest jääb gümnaasium pooleli.
77-protsendilise täpsusega.
Teises uuringus paluti Harvardi üliõpilastel hinnata,
kui lähedased nad on oma vanematega.
35 aastat hiljem küsiti nende tervise kohta.
91 protsendil nendest, kel oli halb suhe oma emaga,
oli mõni tervisehäda.
Sealhulgas pärgartertõbi, hüpertensioon ja alkoholism.
Nende hulgas, kelle suhe oli hea,
oli tervisehäda diagnoositud vaid 45 protsendil.
On veel üks põhjus, miks varajased eluaastad väärivad erilist tähelepanu.
See on aeg, mil kujunevad edaspidised käitumismustrid.
Laps, kes on kaheaastaselt turvaliselt kiindunud,
leiab endale lasteaias sõpru.
Ta maailmapilt tugevneb iga kokkupuutega
ning tal tekib optimistlik hoiak.
Tänu sellele loob ta häid suhteid koolis, ülikoolis ning hiljem ka tööl.
Väga ebaturvaliselt kiindunud lapsed ei pruugi olla selleks võimelised.
Psühholoog ja kiindumusteooria rajaja John Bowlby olevat väitnud:
"Mida ei saa rääkida emaga, seda ei saa rääkida ka iseendaga."
Teisisõnu need, kel on ebaturvaline kiindumussuhe,
ei pruugi iseennast mõista.
Iseenda ja oma tunnete mõistmiseks peavad nad minema tagasi algusesse.
www.youtube.com/c/SproutsVideos