Historian räjähdysherkimmässä aluekiistassa -
sekä juutalaiset että palestiinalaiset väittävät omakseen -
Raamatun Juudeaa ja Samariaa, nykyistä Länsirantaa.
Palestiinalaiset väittävät esi-isiensä asuneen täällä tuhansia vuosia.
Mutta katsotaan, tukeeko historia väitettä.
Keitä palestiinalaiset ovat?
1969 Israelin pääministeri Golda Meir pääsi otsikoihin sanoessaan: -
"Palestiinan kansaa ei ole olemassa.
Emme vieneet heiltä heidän maataan, -
koska heitä ei ollut olemassa."
Goldan väite oli kiistanalainen.
Silti monet arabijohtajat ja historioitsijat olivat samaa mieltä.
1937 arabijohtaja Awni Abdul-Hadi sanoi brittien Peelin komissiolle: -
"Palestiina-nimistä maata ei ole olemassa.
"Siionistit keksivät termin Palestiina. Palestiinaa ei ole Raamatussakaan.
Termi Palestiina on meille vieras."
Arabihistorioitsija Philip Hitti oli 10 vuotta myöhemmin samaa mieltä -
puhuessaan angloamerikkalaiselle komitealle: -
"Historiasta ei lainkaan löydy termiä Palestiina."
1956 saudien YK-edustaja sanoi: -
"On yleistä tietoa, että Palestiinalla tarkoitetaan Etelä-Syyriaa."
Syyrian diktaattori Hafez Al-Assad opetti PLO:n johtajaa Arafatia: -
"Älä koskaan unohda, -
ettei Palestiinan kansaa ole olemassa.
Palestiina kuuluu Syyriaan."
Brittihallitus tarjosi 1936 lordi Peelin komiteassa ensimmäistä kertaa -
Palestiinan jakamista juutalaisten Palestiinaksi ja arabien Palestiinaksi.
Olimme kaikki palestiinalaisia, koska Palestiina oli hallintoalueen nimi.
Nykyiset "palestiinalaiset" omivat termin itselleen, -
mutta termi on historiallisesti väärä.
Mikä on historian totuus? Katsotaan, keitä palestiinalaiset ovat -
ja mitkä heidän Israelin maata koskevat väitteensä ovat.
Väite 1: Syntyperäiset oikeudet
"Palestiinalaiset ovat kanaanilaisia."
Monet Palestiinan arabit, mm. Arafat, -
ovat väittäneet polveutuvansa muinaisista kanaanilaisista.
Peruste on kätevä, -
koska he olivat ensimmäiset tunnetut Israelin asukkaat.
Toukokuussa 2014 palestiinalaishallinnon edustaja sanoi -
palestiinalaisten olleen maassa 5000 vuoden ajan.
Historian mukaan palestiinalaiset eivät kuitenkaan voi olla sukua -
kanaanilaisille, -
koska israelilaiset tuhosivat heidät miltei kokonaan 1200-luvulla eKr.
Loput sulautuivat Israelin kulttuuriin.
Palestiinalaiset väittävät esi-isikseen myös muinaisia filistealaisia.
Sana Palestiina tulee kyllä sanasta Filistea, -
mutta ovatko palestiinalaiset sukua filistealaisille?
"Palestiinalaiset ovat filistealaisia."
Filistealaiset olivat kreetalaisia merenkulkijoita.
Filistealaiset saivat nimensä heprean sanasta plishtiim, -
joka tarkoittaa valloittajia.
Palestiina tarkoitti vallattua aluetta. Miksi kutsua sitä sillä nimellä?
Kun filistealaiset valtasivat Israelin 1100-luvulla eKr, -
he jäivät asumaan Välimeren rannalle.
He eivät asuttaneet Jerusalemia, Hebronia tai Jerikoa, -
joita nyky-palestiinalaiset väittävät omikseen.
Mentäessä 600-luvulle eKr, -
filistealaiset olivat sulautuneet assyrialaisiin, -
ja sitten babylonialaiset valloittivat heidät.
Sen jälkeen filistealaiset katosivat historiasta.
Asiantuntijoiden mukaan kukaan ei voi nykypäivänä todistaa -
polveutuvansa filistealaisista.
Jos palestiinalaiset haluavat silti niin väittää, -
heidän pitäisi myöntää olevansa kotoisin Kreetalta, ei Israelista.
Palestiinalaiset eivät saaneet DNA:taan filistealaisilta, -
vaikka saivatkin heiltä nimensä.
Kun Rooman keisari Hadrianus valloitti Jerusalemin 135 jKr, -
hän halusi hävittää juutalaisten muistonkin -
ja tuhota heidän yhteytensä Israelin maahan.
Hadrianus nimesi paikan sen historiallisten vihollisten mukaan -
Syyria-Palestiinaksi, joka oli latinan vastine Filistealle.
Jos palestiinalaiset eivät ole filistealaisia tai kanaanilaisia, -
keitä he ovat?
He ovat sukua saudeille, irakilaisille, -
syyrialaisilla ja jordanialaisilla. He ovat arabeja.
Historiassa ei ole koskaan ollut Palestiinan kansaa eikä valtiota.
Siihen aikaan ei ajateltu olevan kansaa nimeltä palestiinalaiset.
He olivat kaikki arabeja.
Takanani on yksi maailman kiistanalaisimmista alueista.
Temppelivuori on juutalaisten pyhin paikka -
ja muslimien kolmanneksi pyhin.
Muslimien mukaan Muhammed tuli tänne yömatkallaan.
Sen perinteen pohjalta muslimit pitävät Jerusalemia omanaan.
Väite 2: Uskonnolliset oikeudet
Muslimit pitävät Jerusalemia islamilaisena Al-Qudsin kaupunkina.
Mutta historia ei kerro, että Muhammed olisi siellä käynyt.
Hänen armeijansakin saapuivat sinne vasta hänen kuoltuaan.
Jerusalemin kaupunkia ei mainita Koraanissa kertaakaan.
Hepreankielisessä Raamatussa se mainitaan yli 600 kertaa.
Jerusalem oli Muhammedin elinaikana vähäpätöinen kaupunki -
Bysantin valtakunnassa.
Se oli kristitty kaupunki, jossa ei ollut moskeijoita.
Muslimien vallattua Jerusalemin he rakensivat moskeijan -
juutalaisten Temppelivuorelle uskoessaan paikan olevan pyhä.
He rakensivat sinne Kalliomoskeijan ja al-Aqsan.
Nimi otettiin Koraanissa mainitusta Muhammedin yömatkasta.
Muslimitutkijat ajoittavat sen rakentamisen vuodelle 690, -
vaikka Muhammed kuoli jo 632.
Miten hän olisi yömatkallaan käynyt Jerusalemin moskeijassa, -
joka rakennettiin vasta hänen kuolemansa jälkeen?
Koraanissa ei mainita Jerusalemia. Sanotaan vain, -
että Muhammed kulki unessa al-Aqsaan, -
joka tarkoittaa kaukaisinta paikkaa.
Varhaiset islamin tutkijat tulkitsivat sen tarkoittavan taivaallista paikkaa -
tai Allahin esipihaa.
Tulkinnat muuttuivat, kun islamista tuli poliittinen voimatekijä.
Ristiretkien aikana muslimijohtaja Saladin muutti perinteistä tulkintaa -
vahvistaakseen käsitystä siitä, että Jerusalem kuului muslimeille.
Hän väitti, ettei Muhammed päätynyt taivaaseen vaan al-Aqsan moskeijaan.
Nykyisin juutalaisten Temppelivuori on muslimien kolmanneksi pyhin paikka -
Saudi-Arabian Mekan ja Medinan jälkeen.
Muslimit uskovat, että kun he ottavat omakseen jonkun alueen, -
se kuuluu islamille ikuisesti.
Silti muslimijohtajat tunnustivat 1900-luvun alussa -
Temppelivuoren juutalaisen historian.
1924 Jerusalemin muslimineuvosto julkaisi -
Temppelivuorta koskevan kirjasen turisteille.
Siinä sanotaan: "Paikalla sijaitsi ennen Salomon temppeli.
Se on myös yleisen käsityksen mukaan paikka, -
jossa 'Daavid rakensi alttarin Herralle'."
Kirjasessa kuvataan myös maanalaisia kammioita, -
joita ristiretkiläiset kutsuivat Salomon talleiksi.
"Ne rakennettiin luultavasti samaan aikaan kuin Salomon temppeli."
1927 moskeija vahingoittui maanjäristyksessä.
Korjausten aikana arkeologit analysoivat sen rakennetta.
He löysivät sieltä Libanonin ja Kyproksen seetriä 800-luvulta eKr.
Siihen aikaan Salomo oli rakentanut temppelinsä samoista raaka-aineista.
Kaivauksissa löytyi myös juutalaisten peseytymisallas -
toisen temppelin ajalta sekä luultavasti bysanttilaisen kirkon mosaiikkia.
Useimpien historioitsijoiden mukaan juutalaiset tulivat tänne ensin.
Mutta arabit väittävät olleensa täällä pisimpään.
Palaamisen oikeudesta on keskusteltu -
kaikissa Lähi-idän rauhankonferensseissa vuodesta 1948
Väite 3: "Oikeus palata"
Ristiretkien ja 1800-luvun välissä arabiväestö oli kasvanut -
vain noin 200 000:sta 300 000:een.
Väkiluvun kasvu polki paikallaan.
Asiantuntijoiden mukaan vasta juutalaisten tulo kasvatti väkilukua.
Juutalaisten maahanmuutto alkoi 1882.
Samalla Palestiinaan alkoi muuttaa arabeja naapurimaista -
saadakseen paremman elintason -
ja taistellakseen juutalaisia vastaan, joiden ansiota korkeampi elintaso oli.
Vuonna 1948 Palestiinassa oli 1,3 miljoonaa arabia.
Siinain brittiläinen kuvernööri huomautti: -
"On vaikeaa perustella arabien surkeaa tilaa, -
kun heidän maanmiehensä halusivat välttämättä tulla naapurimaista -
samaan surkeuteen."
Asiantuntijat sanovat, -
että jos Palestiinan arabit tahtovat palata laillisesti entiseen maahansa, -
heidän pitäisi palata Egyptiin, Irakiin, Marokkoon ja Syyriaan -
muttei Israeliin.
"Vuoden 1967 rajat"
Maailman johtajat kehottavat Israelia palaamaan vuoden 1967 rajoihin.
Mutta historia osoittaa, etteivät rajat ole vuodelta 1967 -
eivätkä ole oikeita rajoja laisinkaan.
Länsirannan rajat olivat -
vuoden 1948 sodan aselepolinja.
Sinne armeijat pysähtyivät sodan loputtua.
Näin syntyivät vuoden 1967 -
tai vuoden 1948 rajat.
Vuoden 1967 aselepolinjaa pidettiin -
Israelin ja Jordanian välisenä rajana.
Jordania liitti Länsirannan itseensä. Siitä tuli Jordanian osa.
Kun Jordania miehitti Länsirannan ja Itä-Jerusalemin 1948, -
juutalaiset puhdistettiin sieltä pois.
Ainakin 30 synagogaa tuhottiin, -
eikä juutalaisia päästetty pyhille paikoille kuten Länsimuurille.
Siellä asuvista Palestiinan arabeista taas tuli automaattisesti -
Jordanian kansalaisia.
Israel ei voi ottaa käyttöön vuoden 1967 rajoja kolmesta syystä.
1. Ennen vuotta 1967 Länsiranta oli Jordanian, ei Palestiinan hallussa.
Kun Jordania valloitti Länsirannan, se rikkoi kansainvälistä lakia.
2. Brittiläisessä mandaatissa maa luvattiin juutalaisille 1922.
3. Palestiinan valtiota ei ollut vuonna 1967 eikä muulloinkaan.
Golda Meir kysyi: "Miten voisimme palauttaa vallatut alueet?
Ei ole ketään, joille ne palauttaisimme."
Valtaaminen tarkoittaa sitä, -
että otetaan itselle jotain toiselle kuuluvaa.
Näin ole Länsirannan laita.
Länsiranta on ollut usein valloitettuna. Valloittajina ovat olleet -
Babylonia, Assyria, Kreikka, Rooma, -
Ottomaanien valtakunta ja Britannia.
Jos israelilaisia kutsutaan miehittäjiksi omassa maassaan, -
historiaa on vääristetty pahasti.
Länsiranta ei ole koskaan ollut palestiinalaisten hallussa, -
eikä Palestiina ole koskaan ollut itsenäinen valtio.
Vain juutalaiset ovat hallinneet sitä itsenäisinä hallitsijoina.
1967 Israel valtasi Länsirannan Jordanialta kuuden päivän sodassa.
Nyt monet maailman johtajat puhuvat "miehitetystä alueesta".
Mutta onko termi oikea?
Katsotaan nyt Israelin laillista ja historiallista oikeutta maahansa.
Kyseessä on historian vanhin aluekiista.
Sekä juutalaiset että arabit ovat vuosisatojen ajan väittäneet -
olevansa Israelin maan laillisia omistajia.
Juutalaisilla on kolme perustetta omistusoikeudelleen.
Ensimmäinen on Jumalan lupaus Aabrahamille.
Peruste 1: Jumalan lupaus Aabrahamille
Israelin pääministeri David Ben-Gurion sanoi, -
että Raamattu antoi juutalaisille oikeuden asuttaa Israelin maan.
1. Moos:ssa Jumala antoi maan Aabrahamille, Iisakille ja Jaakobille, -
Israelin patriarkoille.
Raamatun loppuosa kertoo heidän jälkeläisistään Israelissa.
Mooses johdatti Israelin takaisin maahansa sen jälkeen, -
kun he olivat asuneet Egyptissä. 400 vuotta myöhemmin, -
noin vuonna 1000 eKr., kuningas Daavid valloitti Jerusalemin.
Juutalaisten historia ei rajoitu kuitenkaan nyky-Israeliin.
Heistä on löydetty jälkiä kautta Juudean ja Samarian, -
nykyisen palestiinalaisten Länsirannan.
Beetel, jossa Jaakob näki unta taivaaseen ulottuvista tikapuista.
Siilo, liitonarkin lepopaikka.
Beetlehem, kuningas Daavidin synnyinpaikka.
Hebron, jonne juutalaisten patriarkat on haudattu.
Näitä asioita ei ole vain merkitty ylös Raamattuun ja historiaan, -
vaan ne löytyvät myös arkeologisista kaivauksista kautta maan.
Niissä on vasta raapaistu pintaa, -
mutta ne paljastavat kuitenkin juutalaisten kulttuuria ja historiaa -
siitä alkaen kun Daavid rakensi Jerusalemin 3010 vuotta sitten.
Se, että juutalaiset hallitsivat Israelia, -
oli kirjoitettu ylös muihinkin lähteisiin kuin Raamattuun.
Egyptissä Merenptahin steelaan on kaiverrettu 1200-luvulla eKr., -
että Israel oli hävitetty.
840 eKr. mooabilainen kuningas Mesha kirjoitti Daavidin suvusta.
Myös Damaskoksen Hasael kirjoitti siitä 100 vuotta myöhemmin.
Ensimmäisellä vuosisadalla jKr. juutalainen historioitsija Josefus -
kuvasi Jerusalemin temppeliä ja sen hävitystä roomalaisten toimesta.
Sama asia vahvistetaan Tiituksen holvikaaren kohokuvassa Roomassa.
Arkeologit löytävät päivittäin uutta todistusaineistoa -
vuosituhantisesta juutalaiskulttuurista.
1900-luvulla tämä historiallinen yhteys on tunnustettu kansainvälisessä laissa
Peruste 2: Kansainvälinen laki takaa juutalaisille -
poliittisen itsenäisyyden Palestiinassa.
1917 Iso-Britannian ulkoministeri Arthur Balfour kirjoitti julistuksen, -
jossa hän vaati juutalaisille kotimaata Palestiinasta, -
jota kutsuttiin myös Etelä-Syyriaksi.
Palestiinaan kuului silloin koko Israel, Länsiranta ja Jordania.
1920 liittoutuneiden maiden johtajat kokoontuivat Italian San Remoon -
jakamaan Ottomaanien valtakunnan rippeet.
Siellä laadittiin San Remon päätös, johon Balfourin julistus sisällytettiin.
Päätöksen allekirjoittivat Kansainliiton maat.
Britit määrättiin hallitsemaan Palestiinaa.
Heillä oli laillinen velvollisuus auttaa juutalaisia rakentamaan valtio.
1922 Kansainliitto otti itselleen Britannian Palestiina-mandaatin, -
jossa tunnustettiin juutalaisten historiallinen yhteys maahansa -
ja heidän tarpeensa saada sieltä kotimaa uudelleen.
Siinä vaiheessa juutalaisille osoitettua aluetta oli pienennetty huomattavasti.
Siitä määrättiin yli 75 prosenttia uudelle arabimaalle, Transjordanialle.
Mandaatin allekirjoittivat kaikki Kansainliiton 51 jäsentä.
Jälleen kansainvälinen laki takasi juutalaisille valtion.
Tämä valtio oli kuitenkin olemassa vain paperilla 25 vuoden ajan.
1945 Kansainliiton tilalle perustettiin YK.
YK:n peruskirjan artiklassa 80 sanotaan, -
ettei YK pyrkisi muuttamaan olemassa olevia valtioita, kansoja -
tai mandaatteja. YK toisin sanoen tunnusti, -
että juutalaisilla oli oikeus asettua asumaan Palestiinaan -
Jordanvirralta Välimerelle asti.
YK on Kansainliiton laillinen seuraaja ja perijä, mikä tarkoittaa sitä, -
että YK:n on noudatettava -
kaikkia Kansainliiton antamia sitoumuksia ja lupauksia.
Valitettavasti YK ei toiminut näin Israelin kohdalla -
koskien juutalaisten omistusoikeutta maahansa.
1947 juutalaisille tarkoitettu alue jaettiin jälleen osiin.
YK päätti, että silloinen Palestiina jaettaisiin kahtia.
Juutalaiset saisivat 56 prosenttia ja arabit 43 prosenttia.
Arabien osuus liitettäisiin Jordaniaan.
Jälleen kansainvälinen laki antoi mandaatin juutalaisvaltiosta.
Israel julistautui itsenäiseksi 1948.
Seuraavana vuonna se hyväksyttiin YK:hon.
Lukuisista laissa olevista vakuutuksista huolimatta -
Israelin rajoista kiisteltiin vuosikymmeniä, -
kun arabijohtajat lietsoivat väkivaltaa sitä kohtaan.
Mufti al-Husseini sanoi: -
"Minkä YK kirjoitti musteella, me tuhoamme verellä."
Peruste 3: Alue vallattiin puolustussodissa
2002 YK:n pääsihteeri Kofi Annan käytti termiä laiton miehitys, -
kun Israel liitti Länsirannan itseensä 1967.
Kriitikot huomauttivat termin laiton olevan väärä, -
koska Länsiranta ei ole koskaan kuulunut laillisesti -
Palestiinan arabeille.
Palestiinaa hallitsivat ottomaanit 1516-1918.
Iso-Britannia hallitsi sitä seuraavat 30 vuotta, -
kunnes Israel julistautui itsenäiseksi.
Itsenäisyysjulistusta seuranneessa sodassa Jordania valtasi Länsirannan.
Se liitti Länsirannan muodollisesti itseensä 1950.
Historiaa ei ymmärretä, ja kansain- välistä lakia on käytetty väärin, -
sen jälkeen kun Jordania otti Länsirannan haltuunsa.
1967 kuuden päivän sodassa Israel puolusti itseään, -
kun Syyrian, Jordanian ja Egyptin armeijat piirittivät meitä -
valmiina työntämään meidät mereen.
Israel voitti sodan ja otti haltuunsa Länsirannan eli Juudean ja Samarian.
Ne vallattiin Jordanialta.
Kun Israel oli ottanut alueen Jordanialta, se kuuluu nyt Israelille -
kansainvälisen lain mukaan.
Yksi Kansainvälisen tuomioistuimen tuomari kirjoitti sodasta näin: -
"Valtio [Israel], joka puolustaa itseään, -
saa ottaa haltuunsa alueita toiselta maalta, -
jos haltuunotto on välttämätöntä puolustuksen kannalta.
Edellinen alueen omistaja [Jordania] oli vallannut alueen laittomasti, -
joten valtiolla, joka ottaa haltuun alueen puolustussodassa, -
on siihen suurempi omistusoikeus."
Ostimme maan sotilaidemme verellä. Emme aloittaneet sotaa, -
vaan arabit sen aloittivat.
Yleensä jos sodan aloittaja häviää, heidän pitää maksaa.
Miksi meidän pitää nyt maksaa?
Viimeinen syy, jolla Israel perustelee oikeuttaan maahansa, -
liittyy siihen, mitä he maalle tekivät.
Peruste 4: Juutalaiset asuttivat maan ja kehittivät sitä
Nyt Israelin väkiluku on yli 8 miljoonaa.
1850 Israelissa ja Länsirannalla asui vain 350 000 ihmistä.
1857 Palestiinan brittikonsuli sanoi, että alue oli asumaton.
Kaikkein eniten siellä tarvittiin väestöä.
10 vuotta myöhemmin brittitiedemies H. B. Tristram kirjoitti: -
"Kokonaiset kylät uhkaavat kadota maan päältä."
Amerikkalainen kirjailija Mark Twain kirjoitti Jisreelin laaksosta: -
"Kyliä ei näy 50 km:n matkalla kumpaankaan suuntaan.
Pieniä beduiinitelttojen ryppäitä näkyy muttei pysyvää asutusta."
Monet Palestiinan arabit väittävät juutalaisten vieneen heidän maansa, -
häätäneen omistajat ja tehneet tuhannet kodittomiksi.
Niinkö asiat menivät? Katsotaan.
Juutalaiset alkoivat ostaa maata Palestiinasta jo 1850-luvulla.
Arabit eivät kuitenkaan myyneet heille mitä vain.
Arabit asuivat vuoristoissa eivätkä myyneet sieltä maata.
Arabit halusivat myydä maata paikoista, joissa he eivät asuneet -
ja joista he olivat aiemmin lähteneet.
Asiakirjat osoittavat, että suurin osa juutalaisten ostamasta maasta -
kuului vauraille muslimisuvuille, joista useimmat eivät asuneet Palestiinassa.
Arabeja oli monenlaisia: Beirutin ja Damaskoksen ylimyksiä -
sekä paikallisia ja maalaiskylien asukkaita.
Kaikki halusivat myydä maata.
Maan tarjonta oli suurempaa kuin sen kysyntä.
Juutalaisilla oli tapana, ettei arabeja siirretty pois vasten heidän tahtoaan.
1920 siionistisen työväen johtaja David Ben-Gurion sanoi: -
"Emme saa missään tapauksessa koskea maahan, -
jonka arabit omistavat tai jossa he työskentelevät.
Vain jos he lähtevät pois, -
voimme tehdä maasta tarjouksen sopivaan hintaan."
Juutalaisten kansallisrahasto osti maata laillisesti, -
jotta omistusoikeus olisi varma.
Arabeja ei häädetty mailtaan, vaan he saivat niistä korvauksen.
Brittiläisen lordi Peelin komitea merkitsi nämä asiat ylös.
Ryhmä oli lähetetty Palestiinaan -
tutkimaan arabien ja juutalaisten välisiä kiistoja.
Kävi ilmi, että 664 kodittomaksi jääneestä arabityöläisestä -
brittihallitus asutti 347 uudelleen ilmaiseksi.
Loput eivät ottaneet apua vastaan vaan hankkivat työtä muualta.
Juutalaiset ostivat maata laillisesti -
ja maksoivat siitä myös kymmenkertaisen summan.
1944 Iowasta myytiin hedelmällistä maata 37 eurolla hehtaari.
Palestiinassa juutalaiset maksoivat kuivasta kivisestä maasta -
yli 340 euroa hehtaarilta.
Juutalaisia sanottiin hulluiksi, kun he ostivat tällaista maata.
Mutta he tiesivät, että heidän piti tehdä kovasti töitä.
Valtiomme on vasta 66 vuotta vanha. Katso, mitä kaikkea meillä jo on.
1900-luvulla elämä oli Palestiinan arabeille kovaa ottomaanien hallitessa
Moni oli menettänyt tilansa verotuksen tai beduiinirosvojen vuoksi.
Kouluja tai sähköä ei ollut. Jätehuolto oli alkeellista.
Keskimääräinen arabimiesten elinajanodote oli 30 vuotta.
Juutalaisten asuttajien myötä olosuhteet alkoivat muuttua.
Kovalla työllä suot muuttuivat viini- ja hedelmätarhoiksi sekä maatiloiksi.
Palestiina sai sähköt, ja jätehuoltoa parannettiin.
Myös malariasääsket hävitettiin.
Paikalliset arabit hyötyivät juutalaisten tekemästä työstä.
Arabilasten kuolintilastot puolittuivat 20 vuodessa.
Arabimiesten elinajanodote nousi 12 vuodella.
Juutalaiset maanomistajat palkkasivat heitä maatöihin -
ja maksoivat parempaa palkkaa kuin arabit.
Arabeilla oli tulolähde, kun juutalaiset ostivat maata.
Rahan avulla he paransivat elinolosuhteitaan.
Arabien elintaso nousi.
Kun juutalaiset ostivat maata, arabiyhteiskunnan tila parani.
Naapurimaista tulee joukoittain arabeja Palestiinaan -
päästääkseen osalliseksi paremmasta elintasosta.
1922-1947 Palestiinan arabiväestö kaksinkertaistui.
Haifassa arabien määrä kasvoi tuolloin 290 prosentilla, -
Jerusalemissa 131 prosentilla ja Jaffassa 158 prosentilla.
1939 juutalainen tutkija Martin Buber kuvaili -
arabien ja juutalaisten välistä yhteistyötä -
kirjeessään Mahatma Gandhille.
"Juutalaiset maanviljelijät opettavat veljiään arabimaanviljelijöitä -
muokkaamaan maata tehokkaammin.
Haluamme heidän kanssaan viljellä maata tai palvella sitä, -
kuten sanotaan hepreaksi.
Mitä hedelmällisemmäksi maaperä tulee, -
sitä enemmän on tilaa molemmille.
Emme halua viedä heiltä maata vaan elää heidän kanssaan."
Kun Israel julistautui itsenäiseksi 1948, -
juutalaisilla oli valmiina elinvoimaisten kibbutsien verkosto -
Galileasta Negeviin asti.
He olivat rakentaneet kouluja, sairaaloja, teitä ja kaupunkeja.
He toimivat jo itsenäisen valtion tavoin.
Kun Ben-Gurion julisti Israelin itsenäiseksi 1948, -
Israelilla oli jo maata ja asutusta.
Siirtokuntia oli paljon kautta maan.
Ne oli rakennettu juutalaisten ostamille alueille.
Vaikka juutalaisilla on historiallinen ja laillinen oikeus maahansa, -
Israelin rajoista neuvotellaan yhä, -
vaikka valtio on ollut itsenäinen jo 70 vuotta.
Vaikka ei ole historiallisia, moraalisia tai arkeologisia perusteita epäillä -
Israelin yhteyttä maahansa, -
israelilaiset haluavat tehdä kompromisseja -
pelastaakseen ihmishenkiä ja säilyttääkseen rauhan.
Odotamme, kunnes saamme Palestiinan puolelta kumppanin, -
joka on luotettava, -
joka ei tavoittele Israelin tuhoa osana omaa kansallista narratiiviaan -
ja joka haluaa elää kanssamme rauhassa ja tehdä yhteistyötä.
Suomennos: Annamari Kortelainen