o
KATUMUS
...on tunnistettava tunne ja teko, yritys muuttaa väärä oikeaksi,-
tai saada anteeksi henkilöltä, jolle on tehty vääryyyttä.
Uskonnollisessa merkityksessä se on Jumalaa vastaan -
tehtyjen syntien katumista.
Iankaikkinen Isä,-
Aabrahamin, Iisakin ja Jaakobin Jumala...
Tulemme eteesi edustaen eri kansoja -
ja kristillisiä traditioita.
Haluamme alkaa uuden vuosituhannen -
julkisesti tunnustaen syntimme -
Jumalan edessä,-
sekä juutalaisen kansan täällä Jerusalemissa,-
missä kirkko sai alkunsa.
Rakkaat juutalaiset ystävät, Saksan kristittynä -
syntini ovat vallanneet minut.
Saksalaisina meillä on muita enemmän syytä -
tunnustaa omat ja kansamme synnit.
Syvästi häveten ja katuen -
tulemme Kaikkivaltiaan ja armollisen Jumalan luo,-
tunnustaen rikokset ja vääryydet -
juutalaista kansaa kohtaan vuosisatojen ajan,-
joista kristillinen seurakunta on raskaasti vastuussa.
Siksi kadumme ja vetoamme Kaikkivaltiaaseen Jumalaan,-
että Hän armahtaisi meitä ja antaisi anteeksi -
meidän ja esi-isiemme teot.
Lupaamme työskennellä uupumatta kaikkea antisemitismiä vastaan.
Holokaustista selvinneen Elie Wieselin sanat...
Hän sanoi näin: "Kansallamme on ollut lukemattomia vihollisia. -
Olemme kestäneet diskriminointia, vainoa, eristäytyneisyyttä. -
Selvisimme ristiretkistä, inkvisitiosta, pogromeista,-
monenlaisista syvään juurtuneen antisemitismin seurauksista.
Mutta... holokausti meni todella paljon pidemmälle."
Muuttaen tulevaisuuden -
kohtaamalla menneisyyden...
"Koskaan en unohda tuota yötä, ensimmäistä yötä leirillä,-
joka teki elämästäni pitkän yön, seitsemän kertaa lukitun."
"Koskaan en unohda sitä savua."
"Koskaan en unohda lasten pieniä kasvoja, lasten, joiden ruumiiden -
näin muuttuvan savukiehkuroiksi mykän sinen alla."
"Koskaan en unohda liekkejä, jotka polttivat ainiaaksi uskoni."
"Koskaan en unohda sitä öistä hiljaisuutta,-
joka riisti minulta ainiaaksi halun elää."
"Koskaan en unohda noita hetkiä, jotka surmasivat Jumalani -
ja sieluni ja unelmani, jotka saivat tyhjyyden kasvot."
"Koskaan en sitä unohda, en vaikka minut olisi tuomittu -
elämään yhtä kauan kuin itse Jumala."
"En koskaan."
Elie Wiesel, "Yö" (suom. H. Kaskimies)
Tämän kuvan ottamisen jälkeen Elie Wiesel vietiin kuolemanleirille.
Yli 50 vuotta myöhemmin hän puhui Saksan parlamentille.
Olen täällä, muistaen 50 vuoden takaisen ajan.
Muistan...
...jos kertoisin, mitä muistan,-
myös te vapisisitte minun tavoin.
Kuolemanleirien vapauttaminen -
paljasti natsijulmuuksien laajuuden.
Kauhistuneena kuoleman turmeluksesta,-
liitoutuneiden komentajat uskoivat Saksan kansan tienneen,-
ja siten suvainneen tapahtumat keskuudessaan.
Tuhannet vietiin käymään leireillä.
Kuten täällä Buchenwaldissa,-
heidät pakotettiin näkemään ruumisröykkiöt, krematorio,-
ihmisnahasta tehdyt lampunvarjostimet.
Monia näky kuvotti.
He kääntyivät poispäin kauhua ja inhoa tuntien.
Minut pidätettiin kaksi päivää 2. maailmansodan puhkeamisesta.
Jouduin ensimmäiselle leirilleni.
Vanhenpani veivät minut rautatieasemalle.
Äitini sanoi minulle:-
"Bleib ein guter judischer Junge."
"Pysy hyvänä juutalaisena poikana."
En nähnyt äitiäni enää koskaan.
Heidät vietiin kotikaupungistani keskitysleirille Ranskaan.
Isoäitini asui vanhempieni luona. Hän oli 85-vuotias.
Hän käveli pienen matkalaukkunsa kanssa rautatieasemalle,-
kuten kaikki kaupunkimme Mannheimin juutalaiset.
Ihmiset näkivät heidät.
Eivät me menneet bussilla. Se oli kiellettyä. He kävelivät.
Matka kesti noin 20-25 minuuttia.
Kuinka moni Mannheimin saksalainen näki sen?
Tuhannet!
Eivät he tienneet määränpäätä,-
mutta näkivät jotakin tapahtuvan Mannheimin juutalaisyhteisölle.
Joten...
minulla on vahva tunne,-
että joskaan eivät kaikki, niin enemmistö saksalaisista tiesi,-
että juutalaisille tapahtui jotakin. He katosivat!
10. marraskuuta 1938,-
olin matkalla kouluun.
Eräs poika juoksi tien toisella puolella -
huutaen minulle: -
"Juutalaiskirkko palaa!"
Koko päivän aikana kukaan ei kommentoinut sitä.
Ei yksikään opettaja tai oppilas.
Siitä vain vaiettiin.
Kun palasin kotiin toista kautta,-
kuulin outoja ääniä.
Kuin lasia olisi rikottu.
Sitten näin mistä ääni tuli.
Tien kulmassa olevasta talosta.
Saatoin nähdä,-
miten lasisia säilöntäpurkkeja -
heitettiin ulos pienestä ruokakomeron ikkunasta.
Ne murskautuivat takapihalle.
Huomasin ruskeat takinhihat,-
jotka kuuluivat niitä heittäneille miehille.
Niin tiesin tekijät.
Menin kotiin ja kerroin äidilleni tapahtuneesta.
Ehdotin hänelle,-
että veisimme ruokaa näille ihmisille.
Häpeäkseni on myönnettävä,-
että aterioituamme olin unohtanut,-
mitä vain parin korttelin päässä oli tapahtunut.
Enkä vain -
siksi hetkeksi, vaan vuosiksi -
se hautautui arkipäiväisten asioiden alle,-
ja myöhemmin huomasin,-
välinpitämättömyyden ja oma- hyväisyyden paksun kerroksen alle.
Kaikki saksalaiset eivät tietenkään olleet natseja,-
mutta voin todistaa: muistan, miten noina aikoina -
sana "saksalainen" herätti pelkoa.
Pelkäsimme, kun kuulimme saksalaisten tulevan.
Eräs rohkea nainen ei kääntänyt selkäänsä Saksan teoille.
Klara Schlink oli vastustanut Hitleriä jo 30-luvulla.
Kristillisen opiskelijaliikkeen naisjaoston presidenttinä -
Gestapo kuulusteli häntä, koska opetti Vanhaa Testamenttia ja -
kutsui juutalaisia Jumalan valituk- si kansaksi, mikä oli kiellettyä.
Sodan jälkeen -
vanhempiensa Darmstadtin kodin pienessä ullakkohuoneessa -
hän perusti "Evankeliset Mariasisaret",-
ensimmäisen protestanttinunnien järjestön sitten uskonpuhdistuksen.
Sisarille hän oli äiti Basilea.
Hän johti heitä rukoukseen ja katumukseen.
Vuonna 1956, 30 000 Saksan protes- tanttia kokoontui Frankfurtiin -
5-päiväiseen Saksan evankelisen kirkon kokoontumiseen.
Eräs tapahtuma synnytti "katumusliikkeen" Saksaan.
Äiti Basilean kirjoittama ja sisarten esittämä näytelmä,-
joka voimakkaasti kuvasi juutalaisten kärsimyshistoriaa.
Tuhannet saksalaiset lähtivät sieltä kyynelehtien.
Sisaret esittivät näytelmää ympäri Saksaa levittäen -
äiti Basilean sanomaa siitä, että Saksan kansan tuli kantaa vastuunsa
ja katua juutalaisten kokemaa holokaustin pahuutta -
ja edeltäneitä 2000 kristillisen antisemitismin vuotta.
Nykyään monissa maissa ympäri maailmaa, myös USA:ssa,-
yli 150 sisarta ja veljeä jatkaa äiti Basilean sanoman opettamista.
Emme voi muuttaa 2000-3000 vuoden antisemitismiä,-
esikristillistä tai kristillistä, mutta voimme mennä eteenpäin -
ja taistella sitä vastaan yhdessä kristittyinä ja juutalaisina.
Syvästi häveten suremme keskiajan julmuuksia,-
kun ristiretkeläiset matkalla Pyhään maahan -
hyökkäsivät kukoistavia juutalais- yhteisöjä vastaan Euroopassa.
Mustastasurmasta syytetiin juuta- laisyhteisöjä, mikä johti vainoon,-
jossa tuhannet juutalaiset kokivat tuskallisen kuoleman.
Espanjan inkvisition julmuus, jossa tuhannet juutalaiset...
Tunnustamme kirkkoisiemme kiihot- tavat ja valheelliset väittämät,-
jotka valmistivat tietä holokaustille.
Dachau ja Auschwitch. Buchenwald ja Treblinka.
Sachsenhausen ja Varsova...
Häpeä kirkon historiasta on todella musertavaa.
Minun täytyy puhua tästä ääneen.
Emme voi antaa historiallisen häpeän enää jatkua. Emme voi!
Raamattu ei opeta sellaista. Jeesus ei ole sellainen.
Katuessa on myös tehtävä hyvitys.
Miten 2000 vuoden kristillisen antisemitismin voi hyvittää -
ja sen aiheuttaman vahingon, joka on tehty Herramme nimissä?
Miten se onnistuu?
Kristillisen kirkon opetus valmisti tietä aikamme kauheudelle.
Sitten koemme katumusta,-
ja näemme itsemme ja asenteemme uusin silmin.
Näemme kristittyjen vuosi- satojen ylimieliset asenteet.
Vaikka kirkko on saanut kaiken tietämyksensä Jumalasta -
juutalaisten kautta, koemme ylemmyyttä,-
josta kirkkoa on varoitettu 1. vuosisadalta lähtien.
Tunnustamme tuon ylimielisyyden täällä -
juutalaisten ystäviemme edessä. -Juutalaisten pakkokastaminen -
maastakarkottamisen tai kuoleman vaihtoehtona.
Valitamme sitä!
Väärät syytökset rituaalimurhasta, ehtoollisleivän häpäisystä -
ja salaliitosta maksoi tuhansien viattomien juutalaisten hengen.
Valitamme sitä!
Kristittyinä olemme syyllistyneet Israelin esikoisoikeuden riistoon -
väittämällä, että olemme kristillisenä kirkkona...
...korvanneet Israelin.
Että me olemme... "Uusi Israel".
Ja että liitto kuuluu nyt vain meille.
Olemme tehneet tämän välittämättä lainkaan Pyhistä kirjoituksista,-
jotka julistavat Israelin Jumalan kansaksi.
Hän teki heidät pojikseen, ja paljasti kirkkautensa heille.
Hän solmi liiton heidän kanssaan, antoi heille lain.
Heille on uskottu palvonta. Heidän on Jumalan lupaukset.
He ovat tunnettujen heprelaisten esi-isien jälkeläisiä.
Kristus kuuluu ihmisenä heidän rotuunsa.
Herra, tunnustamme ahneutemme. Anna meille anteeksi, rukoilemme.
Antisemitismiä on Saksassa aivan kuten Yhdysvalloissa,-
Ranskassa, Belgiassa ja kaikkialla.
Sen juuret juontavat 2000 vuoden taakse -
kristinuskon opetukseen.
"Juutalaiset tappoivat Jeesuksen". Ei se ole totta!
Roomalaiset tappoivat hänet.
Mutta sen vuoksi minä, perheeni ja miljoonat muut ovat kärsineet.
Ei ole uhria, millä me kristityt voisimme korvata -
tekomme juutalaiselle kansalle.
Emme voi edes vaatia anteeksiantoanne.
Sen odottaminen olisi henkistä kiristystä,-
joka pahentaisi tapahtunutta.
Voimme tulla vain katuvin sydämin.
Olisin voinut tehdä jotakin, -
vierailla perheen luona, ystävystyä heidän kanssaan.
Ja he...
joutuivat kohtaamaan -
järkyttävää tuskaa...
...ja kipua.
Minä vain pysyttelin etäällä, olin passiivinen.
Juutalaisesta on palkitsevaa -
nähdä hyviä kristittyjä,-
uskollisia kristittyjä, jotka tie- dostavat kristinuskon menneisyyden -
olevan meille juutalaisille kärsimyksen lähde.
Tuntuu hyvältä nähdä, että nämä palavat kristityt,-
jollaisiksi itseään kutsuvat, tullen eri maista,-
käsittävät, että nyt on aika hyväksyä se,-
että kristinuskolla on paljon hyvitettävää -
teoistaan juutalaisia kohtaan kaikkialla maailmassa,-
ainakin kristinuskon piirissä.
Meidän tulee suojella ja varmistaa juutalaisten selviytyminen.
Muutkin toki sanovat näin.
Eroamme ryhmänä Mariasisarista siten,-
että he kyselevät: -
Mikä juutalaisten mielestä varmistaa heidän selviytymisensä?
Juutalaisyhteisön viesti on yhä:-
Varmistaaksenne selviytymisemme, älkää vain itkekö menneisyyttämme,-
auttakaa meitä selviytymään nyt ja tulevaisuudessa.
1961 Äiti Basilea laajensi sisartoimintansa Israeliin -
perustamalla "Beth Abrahamin", jonne holokaustista selvinneet -
saavat yhä tulla toipumaan.
2001 äiti Basilean toinen elinikäinen unelma toteutui,-
kun kristityt kaikkialta kokoontuivat Jerusalemiin -
katumusjumalanpalvelukseen.
Sitä johti huomattava pastori- joukko eri uskonryhmistä.
He noudattivat äiti Basilean tekemää liturgiaa.
Valitettavasti hän ei voinut osallistua.
Vain viikkoja aiemmin äiti Basilea kuoli 96-vuotiaana.
Kipu, oi tuo kipu ja tuska -
Jumalan sydämessä...
Löysin nämä sanat profeetta Jeremian kirjasta.
Herran itse sanoo näin: -
"Kukaan ei kadu pahuuttaan, -
ei sano: "Mitä minä olenkaan tehnyt!"
Tämä kosketti minua.
Kukaan ei sano: "Mitä minä olenkaan tehnyt?"
Me kristityt olemme odottaneet aivan liian pitkään -
sanoaksemme teille juutalaisyhteisöön kuuluville:
"Mitä olenkaan tehnyt?"
Minua on usein pyydetty unohtamaan,-
jopa antamaan anteeksi.
Tulisi kääntää toinenkin poski.
Miten voisin unohtaa pidätykseni,-
kun isäni ja minut noudettiin saksalaisyleisön seisoessa siellä,-
katsellen meitä, sylkien päällemme ja huutaen: juutalaissiat!
Äitini murhattiin kaasukammiossa.
Vain koska oli juutalainen. Kuinka voin unohtaa sen?
Ja antaa anteeksi?
Minulla ei ole siihen oikeutta.
Vain marttyyrit voivat antaa anteeksi, eivätkä he ole täällä.
Antaa anteeksi? En voi tehdä sitä.
En voi koskaan antaa anteeksi, enkä unohtaa.
Meillä eloon jääneillä ei ole sitä oikeutta.
Ehkä tulevat sukupolvet tekevät niin.
Voimme kyllä toimia yhdessä.
On tervetullutta, että saksalaiset, ja muutkin -
yrittävät hyvittää tapahtuneen, pyytää anteeksi.
Nyt on hyvinkin sen aika, että teette eleen,-
jolla voi olla maailmanlaajuisia jälkivaikutuksia.
Presidentti Rau, tapasitte Ausch- witchista selvinneitä hiljattain.
Eräs heistä kertoi, että olitte ilmaissut...
...jotakin hyvin liikuttavaa.
Pyysitte anteeksi sitä, mitä Saksan kansa -
oli tehnyt heille.
Miksi ette tekisi sitä täällä,-
tämän tilaisuuden vaikuttavan hengen mukaisesti?
Miksi liittovaltio ei yksinkertaisesti tiedottaisi -
koko Saksaa liittolaisineen ja ystävineen, etenkin nuoria,-
että pyydätte juutalaisia antamaan anteeksi Saksalle,-
mitä Kolmas valtakunta teki Saksan nimissä.
16. helmikuuta, 2000. Presidentti Rau saapuu Jerusalemiin.
Kuten olen viestittänyt, en usko kollektiiviseen syyllisyyteen.
Me juutalaiset emme usko siihen. Vain syylliset ovat syyllisiä.
Tappajien lapset eivät ole tappajia, ainoastaan lapsia.
Tämän päivän sukupolvet eivät ole syyllisiä niihin rikoksiin,-
joita ehkä heidän isosisänsä tai isänsä tekivät.
Mutta he ovat vastuussa näiden tapahtumien muistosta.
Heidän olisi vaalittava sitä.
Tein ehkä jotakin sopimatonta.
Kysyin presidentiltä,-
miksi liittovaltio ei pyydä juutalaisilta anteeksi?
He eivät olleet sitä tehneet. Peräsin virallista anteeksipyyntöä.
Juutalainen kansa ei ehkä antaisi anteeksi, mutta sitä tulisi pyytää.
Pyydän anteeksi sitä, mitä saksalaiset ovat tehneet,-
omastani ja sukupolveni puolesta, lastemme ja lastenlastemme tähden,-
joiden tulevaisuuden haluaisin nähdä Israelin lasten rinnalla.
Usko tai älä, mutta viikkoa myöhemmin Saksan presidentti -
meni Jerusalemiin, Knessetiin -
ja pyysi virallisesti juutalaisilta anteeksi.
Niillä sanoilla on varmasti jotain painoa. Se tuntui hyvältä.
Jos yksilöinä olemme epäonnistuneet menneisyydessä,-
niin vaikuttakaamme nyt yksilöinä yhdessä -
muuttaaksemme tulevaisuuden,-
alkaen tästä "Jom HaShoa"- muistopäivästä.
Meille merkitsee se, että te muistatte, mitä me muistamme,-
ja niin kuin me muistamme. Sillä tähän asti -
vaikka viittaamme samoihin tapahtumiin,-
ne eivät siltä vaikuta heidän ja meidän kirjallisuudessa.
Otetaanpa esimerkiksi ristiretket.
Opetin eräänä päivänä kärsimyshistoriasta,-
ja vuorossa oli ristiretket.
Kun avasi katolisen ensyklopedian,-
sivut olivat kunniaa täynnä.
Juutalaisessa ensyklopediassa sivut olivat täynnä kidutusta,-
kärsimystä ja nöyryytystä.
Nyt he kyllä käsittävät, että ne ajat ja teot -
ja pyrkimykset juutalaisia vastaan eivät tuoneet heille kunniaa.
Myönnämme, että todellinen katumus vaatii myös tekoja,-
ei vain sanoja.
Pyydämme Israelin Jumalalta -
anteeksiantoa ja apua,-
että tulevaisuuden tekomme -
todistaisivat tämänpäiväisestä katumuksestamme.
Myönnämme, että olemme täällä myös tulevaisuuden tähden.
Meidän on suojeltava tulevia kristillisiä sukupolvia -
antisemitismin pahuudelta.
Joten kantamalla oman sukupolvemme vastuun,-
toivottavasti varmistamme, ettei tulevaisuudessa paha -
kohtaa juutalaisia kristinuskon nimissä.
Auttakoon Jumala meitä kaikkia!
Suomennos: Tiina-Maria Aarnio
Mikäli tämä ohjelma kosketti sinua ja haluat tukea ohjelmien käännös- ja tekstitystyötä soita tukinumeroomme 0600-10077 (9,85 euroa + pvm) Nordea: 111230-342789 viite: 7744 OKH 1376A