Yli 2 000 vuotta sitten -
Rooman valtakunnan syrjäisessä kolkassa -
Juudeassa pienessä Beetlehemin kylässä syntyi vauva.
Syntymä oli tavanomainen, mutta se värisyttäisi koko maailmaa.
Seuraavien 2 000 vuoden ajan seimen kertomusta -
tultaisiin juhlimaan, puimaan liioittelemaan ja jopa kieltämään.
Mutta Kristuksen syntymä on nykyisin -
länsimaalaisen kalenterin tärkein juhla.
Jouluun liittyy valtavasti merkityksiä. Juuri siksi se on selvinnyt -
kaikista vastustuksista ja aikakausista. Voi juhlia Jumalan suuruutta.
Voi profetoida toista tulemista.
Voi tutkia Vanhan testamentin lupauksia.
Lihaksi tuleminen on iso juhlan aika.
Se käänsi ylösalaisin käsitykset siitä, miten Jumala ilmestyy.
Ei palatsissa, majesteettiudessa, voimassa ja väkevyydessä.
Avuttomuudessa! Hän tarvitsi nuoren naisen hoivaa.
Kuinka ei voisi rakastaa Jumalaa, joka suostui siihen tähtemme?
JOULUN KERTOMUS PERINTEIDEN TAKANA
Jeesuksen syntymästä kertovat ainoastaan Matteus ja Luukas.
Sitä ei mainita Paavalin kirjeissä.
Joulua ei juhlittu ensimmäisellä vuosisadalla.
Kristityt kiinnostuivat joulusta vasta 200 vuotta myöhemmin.
Miksi tämä muutos?
Osaltaan siihen vaikutti gnostilaisen harhaopin nousu.
Gnostikot uskoivat, että Jeesuksen olemus oli ainoastaan hengellinen.
Kristityt teologit torjuivat harhaoppia korostamalla Jeesuksen fyysisyyttä, -
Hänen syntymäpaikkaansa luolassa tai eläinsuojassa -
ja sitä, että Hänet kapaloitiin.
Se oli tärkeää korostettaessa, -
että Jeesuksella oli fyysinen ruumis, joka kärsi ristillä.
Alussa varmasti kiisteltiin, pitäisikö joulua juhlia.
Esimerkiksi Origenes vastusti joulun viettoa.
Raamatussa mainitaan vain kahdet syntymäpäivät, Herodeksen ja faraon.
Kummillakin tapettiin ihmisiä. Ovatko syntymäpäivät pyhitettyjä? Ehkä eivät.
Jos joulua haluttiin juhlia, sille tarvittiin päivämäärä.
Vuosien ajan on esitetty, että valittiin joulupäivä 25. joulukuuta, -
koska joka vuosi joulukuussa talvipäivänseisauksen aikoihin -
vietettiin pakanajuhlia.
Saturnalia oli suuri kansanjuhla.
Mässäilyä, Saturnus-jumala pöydän päässä. Kansa rakasti sitä.
Orjat saivat olla isäntiä päivän. Isännät palvelivat orjia.
Jaettiin lahjoja. Oli koristekasveja. Suuri kansanjuhla.
Toisen teorian mukaan päivämäärä 25. joulukuuta valittiin sen vuoksi, -
että sinä päivänä juhlittiin Roomassa aurinkojumalan syntymää.
Tämä mielipide vallitsi pitkään.
Mutta kun tutkitaan lähteitä, -
näemme, että päivämäärä 25. joulukuuta -
asetettiin vuoden 200 tienoilla. Siitä alettiin puhua -
Jeesuksen syntymän mahdollisena päivämääränä.
Kirjoitukset, joissa mainitaan 25.12., on laadittu ennen kuin -
alettiin viettää aurinkojumalan syntymäpäivää 25.12.
Eli ei ole todennäköistä, että kristityt omivat sen pakanuudesta.
Luultavammin ne olivat olemassa rinnakkain, ja se on sattuma.
Joulun alkuperässä ei ole mitään pakanallista.
Se ei olisi sopinut sen ajan kristilliseen ajatteluun.
Varhaiset kristityt vastustivat voimakkaasti kaikkea pakanallista -
jopa henkensä uhalla.
Miten siis joulukuun 25. päivästä tuli joulupäivä?
Jeesuksen elämään ja kuolemaan liittyy niukasti päivämääriä.
Varhainen seurakunta tiesi ainoastaan, -
että Johanneksen evankeliumin mukaan -
Jeesus kuoli nisan-kuun 14. päivänä, pääsiäisenä.
Se on juutalaisessa kalenterissa aina tietty päivä.
Varhaisille kristityille se oli avain, jonka avulla he laskivat, -
minä päivänä Jeesus syntyi.
Juutalaisessa ajattelussa odotettiin, -
että luominen ja lunastus tapahtuvat samana päivänä.
Kristityt tiesivät varmuudella, että Jeesus kuoli pääsiäisenä.
Tertullianus laski, että vuonna, jona Jeesus kuoli, -
nisan-kuun 14. päivä osui maaliskuun 25. päivään.
Miksi se oli tärkeää?
Jos luominen ja lunastus tapahtuvat samana päivänä, -
he olettivat, että Jeesus sai alkunsa samana päivänä, jona hän kuoli.
Sitten tarvittiin vain yksinkertainen yhteenlasku.
Lisää yhdeksän kuukautta.
Tullaan maaliskuun 25:nnestä joulukuun 25:nteen.
Lännessä kirkkoisien teksteissä ennen Konstantinuksen aikaa -
joulukuun 25. päivää alettiin jo pitää -
päivänä, jona muistelemme Jeesuksen syntymää.
Rooman kirkko julisti virallisesti vuonna 336, -
että 25. joulukuuta on "Dies Natalis Christi", Kristuksen syntymäpäivä.
Se omaksuttiin lännessä, -
mutta idän kirkko piti kiinni tammikuun 6. päivästä.
Kalenterikysymykset ovat aina mutkikkaita.
Idän ortodoksikirkko juhli Jeesuksen syntymää -
edelleen tammikuun 6. päivänä, -
kun taas lännessä me juhlimme 25. joulukuuta.
Eroavaisuus syntyi, kun siirryttiin juliaanisesta kalenterista -
gregoriaaniseen kalenteriin.
Lännessä tammikuun 6. päivänä -
alettiin viettää "kolmen kuninkaan juhlaa" tai loppiaista.
Sana "loppiainen" tarkoittaa "ilmestymistä".
Silloin juhlitaan eri tavoin Jeesuksen ilmestymistä.
Ensimmäinen liittyy itämaan tietäjiin.
Heidän uskotaan saapuneen 6. tammikuuta.
Silloin juhlitaan myös kastetta Jordanilla, -
jolloin Jumala sanoo Häntä Pojakseen.
Seuraavina vuosikymmeninä joulun ja loppiaisen välistä aikaa -
alettiin kutsua "joulun 12 päiväksi".
Tuli joulu ja juhlan aika.
Toursin kirkolliskokous vuonna 567 julisti, että juhla kestää 12 päivää.
Alfred Suuri Englannissa teki siitä pakollisen. Se levisi läpi Euroopan.
Se osui maanviljelyn lepokauteen.
Kukaan ei muutenkaan tehnyt mitään. Oli aikaa juhlia.
Uskon, että 12 päivällä yritettiin pitää molemmat kirkot tyytyväisinä -
eli perheen kumpikin puoli. Sitähän joulu on.
Kun päivä oli vakiinnutettu, piti vielä löytää paikka, jossa Jeesus syntyi.
Niinpä vuonna 326 Rooman keisari Konstantinus -
lähetti äitinsä, leskikeisarinna Helenan Pyhään maahan.
Hänen tehtävänsä oli löytää paikat, -
missä Jeesus oli syntynyt, ristiinnaulittu ja noussut kuolleista.
Helenan kaksi suurta löytöä olivat Jeesuksen hautapaikka, -
Pyhän haudan kirkko, -
sekä Syntymäkirkko, luola, Jeesuksen syntymäpaikka.
Syntymäkirkko Betlehemissä oli paikalla, -
jolla alueen kristityt uskoivat Jeesuksen syntyneen.
Rooman keisari Hadrianus oli karkottanut juutalaiset Betlehemistä -
200 vuotta aiemmin.
Hän istutti paikalle lehdon roomalaisten jumalien kunniaksi.
Roomalaiset tapasivat rakentaa temppeleitään -
kilpailevien uskontojen pyhille paikoille.
Pyhän haudan kirkon ja Syntymäkirkon paikalla -
oli pakanatemppelit, ennen kuin Konstantinus ja Helena -
alkoivat rakentaa sinne kirkkoa.
Syntymäkirkko vihittiin vuonna 339.
Se on maailman vanhin yhä käytössä oleva kirkko.
Remontti paljasti hiljattain keskiaikaisia mosaiikkeja, -
jotka olivat olleet piilossa laastikerrosten alla.
Tässä on osa Jeesuksen sukupuusta Luukkaan evankeliumin mukaan.
Kirkon alttarin alla on luola, jossa käy vuosittain miljoonia ihmisiä.
Sen uskotaan olleen eläinsuoja, jossa Maria, Joosef ja Jeesus yöpyivät.
Hopeatähdessä luolan lattiassa lukee: -
"Tässä Jeesus syntyi neitsyt Mariasta".
Miltä ensimmäiset joulujuhlat näyttivät?
Silloin ei ollut kirkkoja. Kokoonnuttiin kodeissa, huoneissa, usein salassa.
Alkuaikoina joulujuhlat olivat varmaan yksityisiä, salaisia ja melko vakavia.
Vasta kun joulu alkoi yleistyä Rooman valtakunnassa 300-luvun tienoilla, -
joulujuhlat alkoivat tulla suuremmiksi.
Miten he viettivät joulua?
Pidettiin messu, joka koostui tietysti evankeliumin saarnaamisesta -
ja ehtoollisesta Kristuksen syntymän kunniaksi.
Se on Kristusmessu, englanniksi "Christ mass".
Jouluna tavataan järjestää messu -
auringon laskettua ennen aamunkoittoa. Mistä perinne tulee?
Se on peräisin varhaisesta 200―500- lukujen kristittyjen perinteestä, -
kun he menivät keskiyön messuun juhlimaan Jeesuksen syntymää.
Vaikka varhaiset kristityt järjestivät Kristusmessuja, -
englannin sana "Christmas" vakiintui vasta 1000-luvulla.
Kun kirkko omaksui perinteitä Rooman juhlista, -
messuun lisättiin yksityiskohtia.
Ensimmäisenä vuosisatona kristityt karttoivat pakanajuhlia.
Kun kristinuskon asema vakiintui -
ja se alkoi tehdä lähetystyötä etenkin Pohjois-Euroopassa, -
paavit antoivat luvan harmittomien tapojen omaksumiselle.
He sanoivat: "Jos tähän aikaan on ollut juhla, vietetään joulua."
Ruokaa ei uhrattu enää jumalille.
Nyt ruokaa jätettiin Jeesus-vauvalle ja perheelle pakomatkalla Egyptiin.
Saturnaliaa vietettiin talvipäivänseisauksen aikaan.
Saturnalian viettoon kuuluivat lahjojen antaminen, -
laulujen laulaminen ja juhlat.
Perinteet siirtyivät myös kristilliseen maailmaan.
Laulut, lahjat, juhlat Jeesuksen syntymän kunniaksi.
Kun kristinusko levisi Pohjois-Eurooppaan Skandinaviaan, -
siellä vietettiin keskitalven juhlaa, jota kutsuttiin nimellä jule.
Siihen kuului jouluhalon polttamisen perinne.
Jouluhalko oli isokokoinen pölli, joka paloi pitkään.
Niitä poltettiin koko talvi.
Se oli suosittu tapa, joten se kesti vuosisatoja -
takkojen yleistymiseen asti.
Keskitalven juhla oli Euroopan vanhimpia perinteitä.
Keskitalven juhlaa vietettiin jo kauan ennen Kristuksen syntymää.
Se auttoi ihmisiä selviytymään kylmimmistä kuukausista.
Se on vuoden pimeintä aikaa.
Ihmiset halusivat tuntea, että kevät ja valoisuus ovat tulossa.
Niinpä juhlaan kuuluivat valkeat ja kynttilät.
Se oli väritöntä aikaa. Haluttiin muistutus vehreydestä.
Sisälle tuotiin kasveja, jotka säilyttivät vihreytensä, -
kuten orjanlaakereita ja muratteja.
Se oli runsainta aikaa myös ruoan suhteen.
Sato on korjattu ja leivottu leiväksi, piiraiksi ja pulliksi.
Eläimet, joita ei haluttu ruokkia talven yli, oli teurastettu.
Oli paistia ja makkaraa.
Kala- ja ankeriashäkit oli tyhjätty.
Vilja oli pantu olueksi, rypäleet poljettu viiniksi.
Se piti syödä pois. Ei ollut pakastimia.
Myöhäiskeskiaikaan mennessä oli omaksuttu useita perinteitä, -
jotka kirkko oli aiemmin kieltänyt.
Perinteisiin liitettiin kristillisiä kuvia Raamatusta.
Orjanlaakerista tuli Kristuksen piikkikruunun ja veren symboli.
Suositusta druidiperinteestä, mistelistä tuli jouluisen aselevon merkki.
Kristus on ikivihreä. Kristus on ylösnousemus ja ikuinen elämä.
Niinpä sisälle tuodaan ikivihreitä orjanlaakereita ja murattia.
Ne muistuttavat, että keväällä tulee taas ylösnousemus ja luonto herää.
Myös lahjojen jako lapsille sallittiin, -
kunhan sanottiin, että lahjat tulivat pyhimyksiltä.
Tunnetuin oli Pyhä Nikolaus.
Vanhempien piti ostaa joululahjoja. Tarvittiin paikka, mistä niitä saa.
Usein valitetaan, että joulu on nykyään liian kaupallinen.
Jouluostosten perinne on kuitenkin yli tuhat vuotta vanha.
Se alkoi täällä, Euroopan joulutoreilla.
Joulutoreja alkoi ilmestyä, kun keksittiin ihmeellinen lahjantuoja.
Kun Pyhän Nikolauksen lastenperinne vakiintui, -
vanhemmat alkoivat ostaa leluja.
Vanhimpana joulutorina pidetään Wienin joulumarkkinoita.
Perinne alkoi vuonna 1294. Kauppiaat järjestivät ulkotoritapahtuman, -
jossa pystyi täydentämään talvivarastoa.
Sen jälkeen joulumarkkinat levisivät kaikkialle Eurooppaan.
Vähitellen alettiin myymään koreja, leluja ja puisia pienoisveistoksia.
Toiset myivät paahdettuja pähkinöitä, lihaa ja pipareita.
Suosiota sai myös uudenlainen makeinen, karkkikeppi.
Kölnin katedraali vuonna 1670.
Käynnissä on lasten joulujumalanpalvelus.
Lapset eivät jaksa olla aloillaan.
Kuoronjohtaja haluaa hiljaisuutta.
Niinpä hän keksii jakaa karkkikeppejä.
Lapset mutustelivat niitä ja olivat sen aikaa hiljaa.
Kuoronjohtaja keksii, että taivutettuna keppi muistuttaa paimensauvaa.
Se on kiva muisto kotiin vietäväksi yhdestä joulukertomuksen hahmosta.
Talvimarkkinat olivat yleensä lähellä katedraaleja.
Ne houkuttelivat kirkossakävijöitä.
Markkinoista tuli niin suosittuja, että v. 1616 pappi Nürnbergissä valitti, -
että kaikki olivat vain ostoksilla eivätkä tulleet aattona kirkkoon.
Ihmiset ostivat lapsille leluja, mikä on ihana perinne.
Perinne eli pitkään ainoastaan Saksassa.
Ostettiin käsintehtyjä esineitä ja muuta sellaista.
Siellä alettiin valmistaa myös mm. joulukuusenpalloja.
Lasinpuhaltajat kai joivat vähän liikaa -
ja järjestivät lasinpuhalluskilpailun jämämateriaaleista.
Ja kun vaimot tulivat siivoamaan, kuten silloin oli, -
he löysivät lasipalloja, joita yritettiin ripustaa kuuseen, -
mutta ne olivat liian painavia.
Vähitellen palloista alettiin saada vähän kevyempiä.
Niitä alettiin myydä Pohjois-Euroopan joulumarkkinoilla.
Ensimmäiset viralliset joulumarkkinat olivat Dresdenin Striezelmarkt, -
joita alettiin järjestää vuonna 1434.
Ensimmäiset markkinat kestivät vain päivän.
Nykyisin Dresdenin joulumarkkinat kestävät koko adventtiajan.
Niillä käy vuosittain yli 3 miljoonaa ihmistä.
Dresdenin markkinoiden kohokohtia on Stollen-festivaali.
Siinä olennaisessa osassa on Kristus-pulla "Stollen", -
joka muistuttaa kapaloitua Kristus-vauvaa.
Joka vuosi leivotaan jättipulla, -
jota kuljetetaan kaupungin läpi hevoskärryillä.
Paraatin lopuksi pulla leikataan ja myydään torilla.
Voitto menee hyväntekeväisyyteen, tänä vuonna lastensairaalalle.
Se on hauskaa. Ollaan ulkona.
Ilma on kirpakka, mutta juodaan kaakao tai Glühwein.
Mutustellaan kanelipullaa.
Lapset etsivät leluja, vaimo koristeita. Mahtava idea.
Joulujuhlien yleistyessä keskiajalla -
keskeiseen osaan nousi seimiasetelma.
Raamattu kuvaa neitsyeen synnytystä tallissa, -
lasta seimessä, enkelten ilmestymistä paimenille -
ja tähteä seuraavia tietäjiä.
Evankeliumit kuvaavat Jeesuksen syntymää lyhyesti.
100-luvulla jKr. kirkkoisät alkoivat lisätä kertomukseen elementtejä, -
ja niin syntyivät nykyiset seimiasetelmat.
Vuoteen 125 jKr. mennessä kristinusko oli levinnyt Jerusalemista -
koko Lähi-itään ja jopa osiin Eurooppaa.
Raamatun viimeinen kirja oli kirjoitettu.
100-luvun kristityt alkoivat etsiä lisätietoja Kristuksen syntymästä.
Viimeksi kuluneen 1 900 vuoden ajan -
ihmiset ovat kehitelleet erilaisia joulutarinoita.
Osa on säilynyt, osa ei.
Haluamme tietää, mitä on tapahtunut aiemmin ja mitä sen jälkeen.
Mitä Indiana Jonesille tapahtui lapsena?
Miksi palattiin Han Solon tarinaan?
Vanhin seimiasetelma on löydetty Priscillan katakombeista Roomasta.
200-luvun alkuun ajoitettu fresko kuvaa Mariaa ja Jeesusta tähden alla.
Vieressä seisoo joku Vanhan testamentin profeetta.
Kuvat ovat sittemmin saaneet runsautta.
Jesajan luvussa 1 sanotaan: -
"Härkä tuntee omistajansa ja aasi isäntänsä seimen".
Niinpä seimiasetelmaan lisättiin härkä ja aasi.
Härkä ja aasi liitetään usein joulun eläimiin.
Seimiasetelmassa on usein karjaa.
Härkä ja aasi on maalattu usein mukaan.
Ne eivät ole evankeliumeissa, mutta on se mielikuva.
Monet muut tutut kuvat tulevat Jesajan luvusta 60.
Jakeet 3 ja 10 puhuvat kuninkaista, jotka saapuvat -
Jerusalemiin palvelemaan. Niin tietäjistä tuli kuninkaita.
Jae 6 sanoo, että kamelit kantavat idästä kultaa ja suitsuketta.
Tietäjät kuvattiin ratsastamassa kameleilla.
Raamatussa ei kerrota tietäjien nimiä tai muuta.
Ei sanota, että heitä oli kolme vaan että lahjoja oli kolme.
Voi olla, että jokaisella oli lahja, eli heitä oli kolme, -
tai että heitä oli sata ja vain kolmella lahja. Tai yhdellä oli kaksi lahjaa.
Puhutaan vain tietäjistä ja kolmesta lahjasta.
Myöhemmin tietäjät saivat nimet Melkior, Kaspar ja Baltasar.
Nimiä ei ole Raamatussa.
Kun 200-luvun kristityt eivät löytäneet Raamatusta etsimäänsä, -
he etsivät kaanonin ulkopuolelta apokryfeistä, lapsuusevankeliumeista.
Lapsuusevankeliumit, proto-evankeliumit -
ovat täynnä mielikuvituksellisia tarinoita, -
osa ehkä suullista legendaa mutta paljon tuulesta temmattua.
Lukemattomissa taideteoksissa ja kirjoissa -
seimiasetelma kuvaa pyhää perhettä, jota paimenet, härkä ja aasi -
ja tietäjät kumartavat samanaikaisesti.
Neitsyt Maria synnyttää aina luolassa. Raamatussa ei sanota niin.
Kuvassa on kätilö. Häntä ei mainita Raamatussa.
Joosef on aina erillään.
Halutaan osoittaa, ettei hän ole biologinen isä.
Niin mekin sen kuvaamme. Se elävöittää kertomusta.
1200-luvulla syntymäkertomus vangitsi erään henkilön mielikuvituksen.
Hän on kristinuskon rakastetuimpia hahmoja: Franciscus Assisilainen.
Hänen kerrotaan saaneen innoituksen pyhiinvaellukselta Betlehemiin -
ja pieneen italialaiseen kukkulakaupunkiin, Greccioon.
Franciscus tuli Greccioon ensimmäisen kerran vuonna 1217.
Hän vaikuttui vuorista ja kauniista maisemista -
mutta myös alueen köyhyydestä.
Hän sanoi, että Greccio on köyhyydessään rikas -
ja siksi se muistuttaa Betlehemiä.
Vuonna 1223 Franciscus sai täällä idean uudistaa syntymän kerrontaa.
Aiemmin oli ollut seimiasetelmia, -
mutta ei seimikuvaelmaa ennen Franciscuksen aikaa 1200-luvulla.
Pyhä Franciscus oli hyvin huomattava, ainutlaatuinen ihminen.
Hän suhtautui uskontoonsa hyvin yksinkertaisesti ja uskonvaraisesti.
Hän ajatteli, että paras tapa elävöittää seurakuntalaisille joulun kertomusta -
oli esittää kuvaelma, -
jossa oli äiti, vauva, heinäpaaleja ja oikeita eläimiä.
Kaupungin nimestä, Grecciosta, -
juontuu sana "crèche", joka tarkoittaa seimiasetelmaa.
Franciscus johti kyläläisten kulkueen ylös vuorelle laulaen Psalmeja.
Sitten hän saarnasi Betlehemin vauvasta -
liian herkistyneenä lausumaan nimeä Jeesus.
Legendan mukaan Franciscus näki saarnatessaan näyn -
Kristus-lapsesta seimessä.
Grecciossa on pidetty sen jälkeen joulukuvaelma joka vuosi.
Kyläläiset esittävät kuvaelman Franciscuksesta.
Kulkue päättyy samaan luolaan, jota Franciscuskin käytti vuonna 1223.
Syntymäkertomuksen perinnettä on tärkeää jatkaa, -
ettei joulun todellinen merkitys unohdu.
Todellinen merkitys on Jeesuksen syntymä.
Franciscuksen esimerkin yksinkertaisuus auttaa käsittämään, -
että valoa ja kauneutta tähän yöhön tuo Kristuksen työ.
Franciscus kuoli vain viisi vuotta ensimmäisen kuvaelman jälkeen.
Hänen vaikutuksensa jouluun elää tänäkin päivänä.
Monet joululaulut olivat silloin latinaa.
Ne keskittyivät Kristuksen jumaluuteen.
Franciscus halusi laulut kansan kielellä. Hänelle se oli italia.
Munkit käänsivät niitä ranskaksi ja englanniksi.
Euroopassa alettiin kirjoittaa lauluja kansankielillä.
Nehän tuntuivat sitten omilta.
Kirkko ei enää samalla tavalla omistanut hengellisiä lauluja.
Kansa laati omia kuvaelmia ja lauluja, -
joissa tuotiin esiin myös Jeesuksen ihmisyys.
Pyhä Franciscus keskittyi vaatimattomuuteen, -
mutta sen jälkeen keskiajan joulusta tuli Euroopassa ylenpalttinen.
Kirkon joulujuhlista tuli runsaita.
Katosta putoili tähdenlentoja rautalangan varassa.
Kirkkoon kannettiin seimiä. Järjestettiin kulkueita.
Kirjossa järjestettiin melko hurjankin tuntuisia seremonioita.
Suitsukkeen sijaan poltettiin vanhoja kenkiä.
Kirkkoon tuotiin aasi. Aamenen tilalla kiljuttiin "ihaa".
Ylilyönnit taisivat kuulua juhlintaan luonnollisena osana.
Sen kaiken muuttaisi pian Saksan uskonpuhdistus.
Uskonpuhdistus vaikutti erityisesti 1500-luvulla.
Uudistusmieliset saivat vallan.
Perinteitä, jotka olivat aiemmin olleet suosittuja, alettiin paheksua.
Papistoa alettiin vetää vastuuseen rajuista väärinkäytöksistä.
Yhdessä vaiheessa myös joulu joutui uudistusmielisten hampaisiin.
Seuraavalla vuosisadalla Englannissa nousi valtaan uusi ryhmä.
Sen mielestä uskonpuhdistus jäi puolitiehen.
Ensin he syrjäyttivät Englannin kuninkaan.
Sitten he käänsivät katseensa jouluun.
Puritaanit vihasivat joulua. He vihasivat kansankulttuuria.
He ottivat uskonnon äärimmäisen vakavasti -
mutta he vastustivat hauskanpitoa.
He aiheuttaisivat Englannin monarkialle päänvaivaa vielä vuosia
Puritaanit kielsivät joulun paristakin syystä.
Ensinnäkin joulu oli karannut käsissä. Niin palatseissa kuin kadullakin -
jouluna juotiin, syötiin ja pidettiin iloa.
Kuninkaat, kadunmiehet ja kirkkoväkikin joivat jouluna.
Ja joulun asema ylipäätään. Sitä ei ole Raamatussa.
Oliver Cromwell ja puritaanit eivät katsoneet sitä hyvällä.
He hyväksyivät vain sen, joka sai alkunsa Raamatusta.
Pakanamenot kiellettiin, mukaan lukien joulu.
Puritaanien nousu ei tiennyt hyvää joululle.
Puritaanijohtaja Oliver Cromwell pakotti koulut, yritykset -
ja parlamentin pysymään jouluna auki.
Kasvit ja muut joulukoristeet kiellettiin.
Ihmisiä jopa sakotettiin joulupiiraiden leipomisesta.
Puritaanit kutsuivat sitä "taikinanpalvonaksi".
Joulupiiraat leivottiin joko seimen tai arkun muotoon.
Teologisesti voisi ajatella sekä että.
Ne symboloivat Jeesuksen elämän alkua ja loppua. Ne olivat suosittuja.
Cromwell ja puritaanit pitivät sitä häväistyksenä.
Jeesuksen elämän alku oli pyhä asia. Joulupiiraat kiellettiin.
Me britit emme tietysti sulata sitä, että meitä kielletään syömästä jotain.
Annoimme piiraalle uuden nimen ja aloimme tehdä niistä pyöreitä.
Olemme syöneet niitä siitä asti.
1700-luvulla joulun asemaa nousi haastamaan valistus.
Progressiiviset halusivat uudistaa Euroopan ja maailman rationalistisesti.
Kansanomainen kulttuuri kärsi kamalasti.
Esimerkiksi Itävallassa keisaria inhottivat -
ulkotilojen isot seimiasetelmat.
Hän kielsi ne.
Itävaltalaiset alkoivatkin rakentaa pienikokoisia seimiasetelmia, -
jotka ovat edelleen suurta taidetta.
Ranskan vallankumouksen jälkeen -
joulusta tuli paitsi epäsuosittu myös laiton.
Ranskan vallankumous muuttui pian hyvin radikaaliksi.
Ihmisiä alettiin tappaa. Ranskasta alettiin kitkeä katolista kirkkoa -
ja koko kristinuskoa. Tilalle haluttiin joko ateismia -
tai deismiä, josta Jumala puuttui.
Kirkonkellot sulatettiin. Niistä tehtiin tykkejä vallankumousarmeijalle.
Joulun vietto kiellettiin.
1800-luvulle tultaessa joulu oli henkitoreissaan.
Jos sitä vietettiin, sen pilasivat juopuneisuus, vandalismi ja väkivalta.
Keskiluokka huolestui asiasta.
Silloin joulu alkoi uudistua.
Joulu oli melkein kuollut, ja sitä pidettiin yhteiskunnalle vaarallisena.
1820―1840-luvuilla -
joukko kavereita ryhtyi yhteistuumin pelastamaan joulun.
MIEHET, JOTKA PELASTIVAT JOULUN
Joulu pelastettiin 1800-luvulla kahdessa paikassa, -
New Yorkissa ja Lontoossa. Kummassakin oli oma syynsä.
New Yorkissa suurituloinen keskiluokka, ylempi keskiluokka, -
karsasti tyypillistä joulunviettoa eikä halunnut osallistua sellaiseen.
Miten joulun voisi muuttaa? Tuoda se sisätiloihin, -
karsia alkoholi ja tehdä siitä perheen ja lasten juhla.
Siitä tuli New Yorkin Historiallisen seuran, -
runoilijoiden, taiteilijoiden, ja kirjailijoiden tehtävä.
WASHINGTON IRVING
Vuonna 1819 newyorkilainen kirjailija Washington Irving alkoi elvyttää -
keskiaikaista englantilaisen perhejoulun perinnettä.
Kertomuskokoelmassaan The Sketch Book hän kuvaa -
fiktiivisen Squire Bracebridgen isännöimää maalaiskartanon joulua.
Kertomukset elvyttivät vanhoja talvijuhlia -
ja muita kadonneita englantilaisia perinteitä.
Irvingin kuvailema joulu ihastutti amerikkalaisia lukijoita.
Hän innoitti myös brittikirjailijaa, joka oli sen ajan suurimpia.
Tahtoisin pyytää Amerikalta anteeksi sitä, että ainakin täällä Englannissa -
kaiken huomion sai Dickens. Se ei ole reilua.
Washington Irving ansaitsisi joulusta nykyistä enemmän kunniaa.
Hänhän innoitti Dickensiä.
Irving kirjoitti tunnelmallisesta joulustamme -
ennen kuin aloimme viettää sellaista. Pöydässä oli ruokaa, pelattiin pelejä, -
lapset leikkivät, tarinoitiin takan ääressä.
Dickens hyödynsi sen kirjoittaessaan hyväntekeväisyydestä, -
anteliaisuudesta, perheestä ja myös peleistä.
Varmasti niitä oli ennenkin, mutta vaadittiin Irving ja Dickens -
kirjoittamaan ja tekemään niistä tavoiteltavia, mitä ne ovat yhä.
CHARLES DICKENS
Yli 20 vuotta myöhemmin -
Charles Dickens kirjoitti jouluisen mestariteoksensa, Joulutarinan.
Charles Dickens kirjoitti kirjan kiireellä ja luomisvimmassa.
Dickens eli Englannissa teollisen vallankumouksen aikaan, -
jolloin köyhyys oli vahvasti nähtävissä -
eikä ollut mitään mainitsemisen arvoista turvaverkkoa.
Joulutarinassa kaksi vapaaehtoista ilmestyy Scroogen toimistoon -
pyytämään rahaa köyhien jouluateriaa varten.
Tähän juhlalliseen vuodenaikaan, herra Scrooge, on erittäin suotavaa, -
että hankimme vähän apua köyhille ja turvattomille.
Eikö täällä ole vankiloita? - Useita vankiloita.
Entä köyhäintalot? Onko niitä vielä? - On. Kunpa ei olisi.
Hauska kuulla. - Ette taida ymmärtää.
Aiomme hankkia köyhille juomaa, ruokaa ja lämpöä. - Miksi?
Koska puute tuntuu voimakkaimmin juuri jouluna.
Autan kahta mainitsemaani laitosta. Menkööt sinne.
Monet eivät voi. - Ja osa mieluummin kuolisi.
Kuolkoot sitten. Liikaväestön määrä vähenisi.
Asia ei kuulu minulle.
Tätä Dickens vastusti.
Hän peräänkuulutti armeliaisuutta, hyväntekeväisyyttä ja anteeksiantoa.
Hän halusi, että Scrooge antaa anteeksi siskonpojalleen, -
jonka takia sisko oli kuollut.
Siskonpojan ja vaimon pitää antaa anteeksi Scroogelle.
Scroogen työntekijän, Cratchitin perheen pitää keksiä -
jotain hyvää sanottavaa Scroogesta. Scroogen sydämen täytyy muuttua.
Kristillisyydessä on aina korostettu hyväntekeväisyyttä, -
armoa ja anteeksiantoa.
Mutta se ei näkynyt englantilaisessa julkisessa elämässä.
Dickens sanoo: "Etenkin jouluna, kun joulun lapsi syntyy, -
meidän tulee olla helläsydämisiä."
Hän yhdistää jälleen kansanomaisen joulun ja kristinuskon -
ja korostaa lunastusta, sielujen pelastamista, -
perheen tärkeää merkitystä, perinteiden tärkeää merkitystä -
ja hyväntekeväisyyden tärkeää merkitystä.
Kirjasta tuli hyvin suosittu.
Vanhoja jouluperinteitä elvytettiin ja uusia keksittiin.
Ensimmäinen joulukortti keksittiin vuonna 1843, -
kun brittivirkamies Sir Henry Cole pyysi taiteilijaa suunnittelemaan -
joulutervehdyksen ystävälle. Cole painatti tervehdyksiä tuhat.
Idea alkoi levitä.
Nykyisin myydään vuosittain miljardeja joulukortteja.
Amerikassa USA:n Meksikon-lähettiläs Joel Robert Poinsett -
esitteli uuden joulukasvin. Sen lehdet kasvoivat tähden muodossa.
Niiden sanottiin Betlehemin tähteä, värin taas Kristuksen verta.
Lähettilään kunniaksi kasvi sai englannin kielessä nimen "poinsettia".
1800-luvun puolessa välissä yksi suosittu uusi jouluperinne -
rantautui englanninkieliseen maailmaan Saksasta.
JOULUPUU
Ikivihreitä puita käytettiin juhlakoristeena -
jo Rooman valtakunnassa. Puita ei tuotu sisälle taloon -
ennen kuin vasta Martti Lutherin aikana.
Luther sytytti paitsi uskonpuhdistuksen -
ehkä myös ensimmäiset joulupuun valot.
Osissa Saksaa oli tapana mennä metsään, katkaista kuusipuun latva, -
tuoda se taloon ja ripustaa se kattoon ylösalaisin.
Kuusenkynttilöitä pidetään Lutherin keksintönä.
Legendan mukaan hän näki metsässä kävellessään kauniin tähtitaivaan.
Se toi hänen mieleensä Betlehemin tähden. Hän halusi kertoa siitä kotona.
Hän ei osannut kertoa mielestään kyllin hyvin, miten kaunis se oli.
Niinpä hän haki metsästä kuusen ja laittoi siihen kynttilöitä.
Olisi ollut helpompaa käyttää sanoja, mutta hän oli toiminnan mies.
Hän naulasi teesejä oviin ja hakkasi puita kumoon.
Vuosien mittaan saksalaiset innostuivat joulukuusista.
He ripustivat oksille hedelmiä, pipareita ja paperikoristeita.
Latvaan laitettiin Jeesus-vauvaa esittävä koriste.
Kun protestantit kielsivät pyhimyksenkuvat, -
Kristus-lapsi sai väistyä enkelien ja tähtien tieltä.
Noin vuonna 1610 Nürnbergissä keksittiin uusi koriste, -
aidosta hopeasta valmistettu lanka.
1800-luvun alussa joulukuusi rantautui Englantiin, aluksi Windsorin linnaan, -
kuninkaallisen perheen kotiin. Perhe oli saksalaista syntyperää.
Ensimmäisen joulukuusen toi kuningatar Charlotte n. vuonna 1800.
Hän ei ollut kovin suosittu. Tapa ei yleistynyt.
Tapaa noudatettiin siellä täällä, -
mutta suosio räjähti 1840-luvulla, kun prinssi Albert toi joulukuusen.
Prinssi Albertia rakastettiin. Niinpä kaikki halusivat joulukuusen.
Englannissa julkaistiin kuva Albertista, Victoriasta ja lapsista, -
prinsseistä ja prinsessoista, kuusen ympärillä.
Ihmiset näkivät kauniin perhepotretin ja päättivät hankkia itsekin kuusen.
Joulupuuvillitys levisi Englannista Amerikkaan.
Albert ja Victoria antoivat maailmalle muitakin jouluperinteitä.
He söivät joka joulu kalkkunapäivällisen.
Heidän lapsensa, kuten valtaosa saksalaisista, saivat lahjansa aattona.
Kuninkaallinen perhe noudattaa perinnettä edelleen.
Jouluperinteet ovat muuttuneet ajan mittaan sekulaareista pyhiin -
ja taas sekulaareiksi. Vaikka Jeesus syntyi yli 2 000 vuotta sitten, -
nykymuotoinen joulu on tuskin sataa vuotta vanhempi.
PYHÄSTÄ NICKISTÄ SANTA CLAUSIKSI
Nikolauksen tositarina on lähes yhtä vanha kuin joulun kertomus.
Mies, josta tuli Santa Claus, oli alun perin 300-luvun piispa.
Vaikka hänet muistetaan anteliaisuudestaan, -
hänen tiedetään myös motanneen miestä nenään.
Nikolaus syntyi Vähässä-Aasiassa 200-luvun lopussa.
Hän kuului pieneen kristilliseen yhteisöön, -
jossa Paavali oli käynyt 200 vuotta aiemmin.
Hänen vanhempansa olivat kuolleet. Hänellä ei ollut lapsia.
Hänellä oli paljon rahaa. Hän halusi jakaa sitä.
Siksi pidämme häntä hyväntahtoisena ja anteliaana.
Nikolaus tuli jo nuorena piispaksi Välimeren satamaan Myraan Turkkiin.
Hän kärsi saman kohtalon kuin moni muukin kristitty.
Rooman keisari Diolectianus vangitsi hänet ja kidutti häntä.
Se oli myrskyisää aikaa. Kirkko ei ollut saanut vielä kunnolla jalansijaa.
Se kasvoi, mutta Rooman keisarit vainosivat sitä.
Vuonna 313 uusi keisari Konstantinus teki kristinuskosta -
valtakunnan virallisen uskonnon.
Ankara vaino päättyi, ja Nikolaus pääsi vankilasta.
Kaksitoista vuotta myöhemmin hän oli yksi 300 piispasta, -
jotka olivat Nikeassa laatimassa yhteistä uskontunnustusta.
Siellä Nikolaus kohtasi miehen, joka kyseenalaisti Kristuksen jumaluuden.
Tämä Areios-niminen mies oli perustanut areiolaisuuden.
Nikolaus ei voinut sietää tätä harhaoppia.
Hän paukautti Areiosta kuonoon, luultavasti ihan syystä.
Nikolaus oli elämänsä ajan jakanut salaa rahaa vähäosaisille.
Hänen tiedettiin erityisesti pudottavan kultakolikoita naapuriensa kenkiin.
Hän kuoli 73-vuotiaana. Hänet haudattiin Myran kirkkoon.
Lähes 1 700 vuotta myöhemmin brittitutkijat rekonstruoivat kasvot -
hänen jäänteistään forensisen teknologian avulla.
Kuvista paljastui mies, joka oli 167 senttimetriä pitkä -
ja jolla oli tummat silmät ja pahasti ruhjoutunut nenä, -
mahdollisesti kidutuksen seurauksena.
Kuoleman jälkeen Nikolauksesta syntyi monia legendoja.
Vaikka niistä monet eivät ole totta, ne ovat yhä osa jouluperinteitämme.
Häneen ja hänen anteliaisuuteensa liittyy kuuluisa tarina sukista.
Hän halusi jakaa rahaa mutta ei halunnut paljastua.
Hän oli kuullut miehestä, jolla ei ollut rahaa -
ja joka joutuisi myymään kolme tytärtään orjiksi.
Nikolaus ohi kulkiessaan heitti kultasäkin ikkunasta sisään.
Se osui sukkaan tai kenkään, joka oli tulisijan lämmössä.
Hän teki saman toisena yönä toiselle tyttärelle.
Kun oli kolmannen tyttären vuoro, isä tiesi jo odottaa.
Hän yllätti Nikolauksen heittämässä kultasäkkiä sukkaan.
Nikolaus vannotti, ettei saa kertoa kenellekään.
Mies ei pitänyt salaisuutta, sillä tarina tunnetaan aika hyvin edelleen.
Kuolemansa jälkeen hänestä tuli -
keskiajan tärkeimpiä miespuolisia pyhimyksiä.
Erääseen aikaan häntä palvottiin -
melkein yhtä paljon kuin neitsyt Mariaa.
Pyhä Nikolaus oli suojelupyhimys kaikille lapsista merimiehiin, -
mutta jouluun hän ei liittynyt mitenkään ennen 1200-lukua.
Uskotaan, että katoliset nunnat eräässä luostarissa Ranskassa -
alkoivat puhua, että Nikolaus tuo jouluna lapsille lahjoja.
Legendoja syntyi lisää keskiajan mittaan.
Keskiajan kristityt uskoivat enkelien kirjoittavan nimiä elämän kirjaan.
Niinpä myös Santa Claus merkitsi, kuka on tuhma ja kuka kiltti.
Pohjan perukoilla ei ollut hevosia.
Pohjoismaiden Nikolaus-hahmo istui porojen vetämässä reessä.
Nikolaukseen liittyi kaikkialla Euroopassa kurinpito.
Hän jakoi lahjoja kilteille lapsille ja antoi vitsaa tuhmille.
Keskiajalla hän oli lasten suojelupyhimys, -
mutta hän ei ollut iloluontoinen.
Erään runoilijan mukaan hän oli "ankara tilintekijä".
Jos oli tuhma, häneltä sai selkäsaunan.
Häntä ei tieten tahtoen halunnut suututtaa.
Hänestä tuli iloinen vanha tonttu vasta 1800-luvulla, -
kun hän sai kimppuunsa newyorkilaiset runoilijat.
Nicholas oli keskiajan suosituin pyhimys, -
mutta hän kohtaisi vertaisensa Martti Lutherissa.
Kun uskonpuhdistus alkoi Saksassa noin vuonna 1517, -
myös joulu koki suuria mullistuksia.
Protestantit kaikissa suuntauksissa -
halusivat lakkauttaa pyhimysten palvonnan.
Se oli hankala juttu Nikolaus-paralle.
Mitä siis tehdä taianomaiselle lahjojen tuojalle, -
joka oli satojen vuosien ajan tuonut lahjoja kiltille lapsille?
Lutherin ratkaisu oli se, että Saksan lapset alkoivat saadakin lahjoja -
Kristus-lapselta, saksaksi "Christkindl".
Vuosien saatossa nimi vääntyi muotoon "Kris Kringle", -
josta tuli Santa Clausin toinen nimi.
Ongelma on siinä, ettei Kristus-lapsi -
voi tehdä samoja asioita kuin Nikolaus. Kukaan ei pelkää vauvaa.
Kristus-lapsi tuo iloa. Nikolausta lapset pelkäsivät.
Hän kantoi mukanaan vitsaa. Kristus-lapsi ei pelota ihmisiä.
Niinpä Kristus-lapselle piti antaa pelottava apulainen.
Kaikkialla Euroopassa Kristus-lapsen rinnalle alkoi ilmestyä hirviöitä.
Itävalta-Unkarissa oli Krampus-niminen piru.
Se kantoi kahleita, ruoskia ja koria.
Oli muita yhtä pelottavia hahmoja, -
esimerkiksi naishahmoinen Perchta Vatsanleikkaaja.
Jos oli tuhma, hän repii vatsan, täyttää sen romulla -
ja neuloo ankkuriketjulla. Häntä ei halunnut suututtaa.
Yksi maa kieltäytyi hylkäämästä Nikolausta. Alankomaat.
Alankomaissa Nikolausta rakastettiin.
Se on tärkeää, koska hollantilaisia muutti Pohjois-Amerikkaan.
He veivät Nikolauksen mukanaan.
Vaikka englantilaiset voittivat heidät -
ja Uudesta-Amsterdamista tuli New York, -
Hudsonjoen laaksossa hollantilais- perheet pitivät Nikolauksen elossa.
Laulut ja tarinat jatkoivat elämäänsä.
Ne löydettiin uudelleen 1800-luvun alussa.
Nikolauksen löysi kukas muukaan kuin Washington Irving.
Irving kokosi History of New York -teokseensa -
hollantilaisia legendoja Sinterklaasista -
ja muokkasi häntä amerikkalaistyyliseksi.
Hänen Nikolauksensa oli iloinen, piippua polttava tonttu, -
joka lensi taikavankkureilla ja jakoi lahjoja.
Yli vuosikymmen myöhemmin tuntematon taiteilija muutti -
Nikolauksen ulkomuotoa lisää ja antoi uuden nimen.
Ilmestyi tarina Lasten ystävä tai Uuden vuoden lahja.
Siinä on ensimmäinen kuva hahmosta nimeltään Santa Claus.
Hän oli aikuisen kokoinen. Hänellä oli punaiset vaatteet, -
jossa oli valkoiset turkisreunukset, sekä karvalakki.
Lakissa luki Sante Claus.
Se oli ensimmäinen kuvaus hänestä, -
ei piispana, vaan punanuttuisena hahmona, -
joka ajoi poron vetämällä reellä.
Vuonna 1823 Santa Claus sai vauhtia -
suositusta lastenrunosta.
Pyhän Nikolauksen vierailu, Clement Clarke Moore.
Moore oli heprean kielen tutkija. Tämä pikku runo oli vain sivujuonne.
Hän kyhäsi sen nopeasti. Oli varmaan unohtanut ostaa lahjan lapsilleen.
Niinpä Moore kirjoitti runon: -
"Oli aattoyö hiljainen. Hipi hiljaa oli hiirikin."
Nimettömänä painettu runo levisi kulovalkean tavoin.
Se käynnisti Santa Claus -villityksen.
Se on ilmeisesti englannin kielen historian toisinnetuin runo.
Kuvittajat pyrkivät pysymään kirjailijoiden tahdissa.
Eräällä hahmolla oli kolmikolkkahattu, ja hän lensi luudanvarrella.
Toiset kuvasivat hänet pelottavaksi, turkispukuiseksi Nick-hahmoksi.
Vasta amerikkalaisen sarjakuvan isä Thomas Nast -
loi nykymuotoisen Santa Clausin, iloisen punanuttuisen tonttuhahmon.
Jopa presidentti Lincoln tilasi häneltä piirustuksen Santa Clausista, -
joka vieraili sisällissodan rintamalla.
Vielä 1800-luvun lopussa kiisteltiin, miltä Santa Claus näyttää.
Vuoteen 1900 mennessä hänellä oli nykyisen kaltainen muoto ja vaatetus.
1900-luvun puolivälissä Haddon Sundblom -
pehmensi Santa Clausin imagoa vielä lisää Coca-Cola-mainoksiin.
Santa Claus mainosti myös esimerkiksi viiniä.
Ennen Coca-Cola-mainoksia hän esiintyi viinimainoksissa.
Coca-Cola rakasti punaista väriä. Se sopii tölkkeihin.
Se piti myös punaposkista. Mutta viini sai lähteä kolajuoman tieltä.
Thomas Nast sijoitti Santa Clausin lahjapajan pohjoisnavalle.
Harva ihminen oli 1800-luvun puolivälissä käynyt pohjoisnavalle, -
joten miksipä ei?
Nykyään Santa Clausin virallinen osoite -
on hieman lähempänä, Suomessa.
Rovaniemellä Joulupukin Pajakylässä on joulu joka päivä.
Tänne tulee postia ympäri maailmaa sadoiltatuhansilta lapsilta.
Joskus kuoressa lukee vain "Joulupukki" -
tai "Babbo Natale" italiaksi tai jollain muulla kielellä.
Riittää, että kuoressa lukee "Joulupukki, Napapiiri".
Kirje saapuu tähän postiin Rovaniemellä.
Joulupukki ja postitontut vastaavat kevään aikana -
noin 10 000 kirjeeseen.
Suurin osa vastauksista lähetetään kouluihin tai päiväkoteihin, -
jossa kirje voi tavoittaa ison joukon lapsia.
Täällä Rovaniemellä joulupukki tapaa lapsia vuoden jokaisena päivänä.
Jos voin luoda iloisia hetkiä ja tuoda iloa, -
silloin mielestäni minulla on elämässäni syvä tarkoitus.
Tämä ei ole työtä. Tämä on elämäni.
MIKSI JUHLIA JOULUA?
1 800 vuotta jatkuneen kiistelyn, materialismin -
ja kiistanalaisen päivämäärän takia -
jotkut kysyvät, miksi edes viettää joulua.
Vastaus löytyy vain palaamalla alkuperäiseen kertomukseen.
Joulu on Kristuksen syntymäjuhla.
Muuten etäinen Jumala syntyy lapseksi.
Hän tulee luoksemme ja sanoo: "Rakastan teitä", -
mutta Hän sanoo sen vauvan parkaisuna.
Juhlimme sitä, että Jumala nöyrrytti itsensä.
Hän panee syrjään jumaluutensa -
ja haluaa kohdata meistä jokaisen, -
ei tuomitakseen vaan pelastaakseen meidät -
ja antaakseen meille todellisen elämän.
Juhla on tuottanut paljon kauneutta ja ihmisten hyvyyttä.
Vaikka syntymäkertomuksen torjuisi, se tunkeutuu kaikkialle.
Vauvan avuttomuus mutta myös enkelten läsnäolo, -
Jumalan rakkauden osoitus ihmiskuntaa kohtaan -
tihkuvat ihan kaikkeen.
Montako kertaa olemme olleet anteliaita, koska on joulu?
Jumalalle kiitos joulusta.
Miksi juhlia joulua? Sehän on kokonaan keksitty juttu.
Sellaiseen puheeseen sanon: humpuukia!
Alkuperäinen Santa Claus oli antelias piispa, -
joka huolehti erityisesti köyhistä ja apua tarvitsevista.
Se ei ollut kiireisiä lahjaostoksia vaan vähäosaisten auttamista.
Dickensin joulu ja Washington Irvingin perhejoulu -
korostivat perhettä ja anteliaisuutta. Ne ovat hyviä arvoja.
Hyväntekeväisyys ja anteliaisuus unohtuvat meiltä helposti, -
mutta pohjimmiltaan se levittää rakkautta, iloa ja hyvää tahtoa.
Kuten pikku-Tim sanoi, Jumala meitä siunatkoon.
Suomennos: Marianne Tenetz