JOOSEFIN LUUT
Kolmetuhatta vuotta sitten Israelin kuningaskunta jakautui kahtia -
Sikemissä Eebalin ja Garissimin vuorten välissä.
Syntyi kaksi kuningaskuntaa, etelään Juudan kuningaskunta -
ja pohjoiseen Israelin kuningaskunta.
Juutalaiset polveutuvat etelän kuningaskunnasta, Juudasta.
Juutalaiskansan historia tunnetaan hyvin, -
mutta Pyhässä maassa elää myös -
pieni jäännös pohjoisen kuningaskunnasta.
He kutsuvat itseään samarialaisiksi.
Dokumentti "Joosefin luut" seuraa samarialaisyhteiskunnan elämää -
Garissimin vuorella yhden vuoden aikana -
Raamatun vuodenkierron mukaan huhtikuusta 2021 maaliskuuhun 2022.
JOOSEFIN LUUT
Abood Cohenin isoisä on samarialainen ylipappi.
Abood toimii oppaanamme vuoden ajan.
Nimeni on Abood. Olen opas Garissimin vuorella täällä kylässä.
Isoisäni on yhteisön ylipappi.
Hänen nimensä on Obadia. Olen saanut nimeni hänen mukaansa.
Puhun oikein mielelläni yhteisöstäni -
sekä kerron kulttuuristamme, perinteistämme ja historiastamme.
Samarialaisten uusi vuosi alkoi 11. huhtikuuta. Voisitko kertoa siitä?
Toki. Se on hyvin tärkeä päivä, -
koska Toora kertoo Jumalan sanoneen israelilaisille, -
että tämä päivä tai tämä kuukausi on vuoden ensimmäinen kuukausi.
Se on "kuukausien pää". Hän sanoo, että sen kuun 14. päivänä -
tulee viettää pääsiäistä, ja se on tärkein päivä.
Juhlimme sitä kolmen tunnin rukouksella, -
johon sisältyi kauniita melodioita, etenkin Mooseksen "Meren halkaisu" -
ja muita kauniita melodioita. Hyvin tärkeä päivä.
Mikä vuosi teillä on nyt?
Me elämme vuotta 3659. Se tarkoittaa, -
että israelilaisten tulosta Pyhään maahan on 3659 vuotta.
Miksi aloitatte ajanlaskun siitä vuodesta?
Siksi, että Toorassa kokonaisuutena -
painotetaan lupausta, Pyhää maata.
Israelilaisille, Aabrahamille, Iisakille ja Jakobille, annettua lupausta maasta.
Lupaus on Toorassa niin keskeinen, -
että kun israelilaiset tulivat Pyhään maahan, -
siitä jäi pysyvä muisto.
Läpi sukupolvien täällä muistetaan, -
että Jumala täytti lupauksensa israelilaisille, toi heidät takaisin -
ja antoi heille Luvatun maan.
Ja vuosi oli kolmetuhatta... Sanotko uudelleen?
Vuosi 3659.
Eli muistatte asuneenne näillä seuduilla 3659 vuotta?
Aivan. Ja uskomme, että meillä on tieto sukujuuristamme.
Meillä on tallella tieto ylipappien sukujuurista 3 659 vuoden taakse -
aina ensimmäisestä ylipapista Eleasarista, -
Mooseksen veljen, Aaronin, pojasta, isoisääni ja tähän päivään asti.
Yhteensä 130 sukupolvea, yli 130 ylipappia.
Säilytämme tätä tietoa edelleen.
Ensimmäisen kuun 14. päivänä -
samarialaisyhteisö vietti pääsiäistä.
He viettävät pääsiäistä yhä samoin menoin kuin Mooseksen ajalla.
2. Moos. 12:3. "Tämän kuun kymmenentenä päivänä -
ottakoon kukin perheenisäntä itsellensä karitsan".
2. Moos. 12:3. "Ja karitsanne olkoon virheetön, vuoden vanha urospuoli".
2. Moos. 12:6. "Ja pitäkää se tallella neljänteentoista päivään tätä kuuta".
2. Moos. 12:6. "Silloin Israelin koko seurakunta -
teurastakoon sen iltahämärässä."
2. Moos. 12:8: "Ja he syökööt lihan samana yönä; tulessa paistettuna".
Siunattu on Jaakobin huone, lähde josta on noussut.
Kuusisataatuhatta, jotka syntyivät seitsemästäkymmenestä.
Kuka osaa mitata heidän suuruutensa, päästä loppuun kiittämisessään?
Aabrahamin pellon lyhteet, jotka tuotti "Minä vannon itse kauttani".
Jumalallisen mielisuosion lapset tuotiin -
ulos Kirjoituksiin Siinain vuoren juurella, -
eivätkä he unohtaneet mitään eksoduksestaan.
Hän oli muistuttanut heitä ottamaan heidät -
sillä heidän Mestarinsa muistutti heitä, "Olette Joosefin luut".
Joosef oli suuri ennen kuoloaan, ja kuolon jälkeen hän tuli suuremmaksi.
Hänen luunsa kantoi suuri profeetta nimeltään Elohim, -
meidän mestarihallitsijamme käsi.
Pääsiäisuhrin aikana merkitsitte otsanne karitsan verellä?
Miksi teitte niin?
Tuohon on kaksi vastausta.
Ensimmäinen on se, että israelilaiset saivat käskyn.
Kun Jumala tappoi egyptiläisiltä kaikki esikoiset, -
Hän pyysi israelilaisia merkitsemään talonsa "mezuzan" -
eli talon oven pielet verellä, -
niin että kun kuoleman enkeli tulee, -
hän näkee veren ja kulkee sen oven ohi.
Se on ensimmäinen syy. Näin muistamme tätä ihmettä.
Toinen syy on se, että lapset näkevät sen -
ja kysyvät, miksi teemme niin.
He haluavat tietää. Niin kertomus siirtyy -
sukupolvelta toiselle ja siitä aina vain eteenpäin.
Mitä ajattelet siitä, että mitä karitsan veri merkitsee sinulle?
Näen sen keinona päästä lähemmäs Jumalaa.
Siinä ovat tavallaan elämä ja kuolema.
Ja kun esimerkiksi rakastaa jotain, -
kuten esimerkiksi tämä karitsa -
oli meillä 14 päivää, ennen kuin se uhrattiin.
Niiden 14 päivän aikana karitsaan syntyy eräänlainen suhde.
Sitä tavallaan myös rakastaa, sillä se on oma.
Ja kun rakastaa jotain ja uhraa sen, -
osoittaa Jumalalle, että antaa tämän, vaikka rakastaa sitä.
Sitä uhri todella merkitsee, päästä lähemmäs Jumalaa, -
uhrata jotain, mitä rakastaa, Jumalan nimessä.
Najeh Ahed Cohen on samarialainen pappi.
Hän on myös yksi samarialaisyhteisön neljästä kanttorista Garissim-vuorella.
Pääsiäisseremonian lopussa samarialaiset lauloivat -
Ambarak-nimisen laulun.
Miksi samarialaiset laulavat, että he ovat Joosefin luut?
Jumalan ja Aabrahamin välillä oli liitto.
Liitto siirtyi Aabrahamilta Iisakille, Jaakobille ja Joosefille.
Joosef pyysi veljiä käskemään jälkipolvia -
viemään hänen luunsa Pyhään maahan merkkinä siitä, -
että Jumala muistaa heitä liiton takia.
Uskovatko samarialaiset polveutuvansa Joosefista?
Me samarialaiset tiedämme polveutuvamme -
kahdesta Jaakobin pojasta.
Ensimmäinen on Leevi.
Leeviläiset palvelevat pyhissä asioissa -
ja kaikessa uskontoon liittyvässä.
Toiset polveutuvat Joosefista ja tämän pojista Efraimista ja Manassesta.
Miten näette itsenne osana Israelia?
Pidämme itseämme israelilaisina samalla lailla kuin juutalaiset.
Olimmepa juutalaisia tai samarialaisia, olemme molemmat israelilaisia.
Laulu "Ambarak" muistuttaa samarialaisia siitä, -
että he ovat kuin Joosefin elävät luut täällä Pyhässä maassa.
Mutta myös Joosefin konkreettiset luut on haudattu tänne.
Joosef kuoli Egyptissä. Mitä hänen luilleen tapahtui?
Egyptiläiset hautasivat Joosefin Egyptiin.
Israelilaiset vartioivat hautaa ja toivat hänen luunsa mukanaan.
Miksi israelilaiset toivat Joosefin luut mukanaan?
Joosef tiesi, että israelilaiset olisivat Egyptissä vielä pitkään.
Hän lupasi jälkipolvelle, että he palaisivat vielä maahansa.
Joosef pyysi heitä viemään hänen luunsa mukanaan.
Minne israelilaiset hautasivat Joosefin luut täällä?
Joosefin hauta on Nablusin itäosassa lähellä Tell Balataa. Sen näkee täältä.
Aivan.
Joosefin hauta on siis -
aivan Raamatun Sikemin kaupungin muinaisen portin edessä.
Nykyään Sikemin raunioita kutsutaan nimellä Tell Balata, -
ja kaupunki raunioiden ympärillä on Nablus.
Käytkö useinkin Joosefin haudalla?
Käyn siellä rukoilemassa ja pyytämässä siunausta aina kun voin.
Miksi israelilaiset hautasivat Joosefin luut juuri tänne?
Kun Jaakob siunasi kaksitoista poikaansa, -
hän antoi Sikemin Joosefin, veljien päämiehen, osaksi.
Seisomme nyt Garissimin vuorella.
Mille heimolle tämä annettiin, kun he tulivat Pyhään maahan?
Efraimille, Joosefin pojalle.
Tarkoitatko, että asutte edelleen sillä alueella, -
jonka Joosefin pojat saivat palattuaan Egyptistä?
Tarkoitan tietenkin.
Kesä Garissimin vuorella on aurinkoinen ja kuiva.
Ennen shavuotia, viikkojuhlaa, -
samarialaiskylän vieressä syttyi laaja maastopalo.
Samarialaisista puolet asuu Holonissa lähellä Tel Avivia.
Heillä on pieniä asuntoja myös Garissimin vuorella, -
jotta he voivat tulla tänne viettämään juhlia.
Seuraava juhla on shavuot, viikkojuhla.
Shavuotia vietetään, kun on kulunut 50 päivää -
ensimmäisestä sapatista pääsiäisen jälkeen.
Seuraavien seitsemän sapatin viimeisen sapatin viikolla -
meillä on rukoukset sunnuntaina, maanantaina ja tiistaina.
Ja sitten yksi pisimmistä, sanoisin, että toiseksi pisin, -
samarialaisen uskonnon rukouksista luetaan keskiviikkona.
Sen nimi on "Siinain kohtaaminen", jossa Mooses meni -
kohtaamaan Jumalaa 40 päiväksi. Hän ei syönyt eikä juonut 40 päivään.
Hän oppi Jumalalta viisautta ja sai Jumalalta Tooran.
Tämän todella tärkeän tapahtuman muistoksi -
meillä on 18 tuntia kestävä rukous.
Luemme koko Tooran läpi -
yhteen menoon, kaikki viisi kirjaa.
Meillä on kauniita lauluja ja melodioita.
Kaikki tulevat. Synagogassa juodaan jopa teetä.
Se on ainoa rukous, jonka aikana synagogassa saa juoda teetä.
Näin voidaan rentoutua ja muistaa tämä tärkeä mutta juhlallinen päivä.
Ja sitten lauantaina tai periaatteessa sunnuntaiaamuna -
meillä on vuoden toinen pyhiinvaellus, shavuot-pyhiinvaellus.
Yöllä kello 2 samarialaisyhteisö herää unesta -
ja menee synagogaan -
aloittaakseen pyhiinvaellusrukouksen vanhassa synagogassa.
Ja noin kello 4 aamulla -
kanttori aloittaa rukouksen, -
joka johdattaa yhteisön ylös vuorelle.
Rukouksessa sanotaan: "Ylistämme Sinua, Herramme, -
siunaamme Sinua ja kiitämme Sinua."
Välillä pyhiinvaellusta johtaa yksi kanttori.
Toisinaan heitä on kaksi. He kantavat toorakääröjä.
Matka kävellen ylös vuorelle alkaa.
Nekin, jotka eivät tulleet synagogaan, -
liittyvät ylös vuorelle menevien joukkoon.
Kulkuetta tulee katsomaan paljon ihmisiä.
Etenkin valokuvaajia tulee ikuistamaan kauniit näkymät aamunkoitossa.
Eräässä tietyssä paikassa pysähdytään.
Aloitetaan rukouksen toinen osa.
Kanttori sanoo: "Menestystä jokaiselle vuodelle."
Sitten alkaa nousu portaita pitkin vuoren huipulle.
Rukoilemme esimerkiksi: "Herra, anna anteeksi meille ja isillemme."
Nousu on hidas, -
mutta meistä tuntuu hyvin hurmioituneelta.
Tunnemme, miten lähestymme vuorta.
Kaikilla on hurmioitunut olo.
Laulamme rukouksia todellakin sydämestämme.
Syy, miksi nousemme Garissimin vuorelle pyhiinvaellukselle, on se, -
että uskomme sen olevan valittu paikka. Yksi jae sanoo: -
"Tee Garissimin vuoresta siunauksen paikka."
Pysähdymme kolmannella etapilla, -
joka tunnetaan kahdestatoista kivestä, -
joihin kaikkien kahdentoista heimon nimet on kaiverrettu.
Sitten kanttori sanoo taas: "Olkoot vuotenne siunatut."
Luetaan teksti, jossa sanotaan: "Kun tulette Garissimin vuorelle, -
pystyttäkää kivet, joista annan teille käskyn tänä päivänä, -
Garissimin vuorelle." Se sanotaan ainakin viidesti.
Seuraava etappi on perustuskiven edessä.
Uskomme, että ilmestysmaja on ollut siinä.
Se on tärkein pysähdyspaikka.
Tavallisesti ylhäällä vuorella ilma on kolea, -
mutta se ei häiritse meitä ollenkaan, kun rukoilemme.
Lauluissa, joita siellä laulamme, -
pyydetään Jumalalta siunauksia, anteeksiantoa, -
viisautta, perinteiden jatkumista, yhteisön hengissä pysymistä.
Laulamme vaikeista päivistä, joita yhteisön osaksi on tullut, -
ja siitä, miten Jumala on pelastanut meidät monesta tragediasta.
Siihen aikaan, noin kello 5.30 tai 6.00, -
myös naiset alkavat tulla vuorelle.
Osa liittyy miesten joukkoon. Toiset menevät rukoilemaan Iisakin alttarille.
Tässä vaiheessa ylipappi saapuu.
Ennen sitä väki rukoilee erään tietyn rukouksen.
Sitten ylipappi saapuu ja lausuu Aaronin siunauksen.
Se oli kaunis pyhiinvaellus. Tuuli lujaa. Pidin siitä.
Kesällä Garissimvuoren samarialaisyhteisöllä -
on useita juhlia, joita vietetään sukuina ja yhteisönä.
Kihlajaisia.
Valmistujaisia.
Häitä.
Samarialaishäät kestävät päiväkausia. Niihin kuuluu useita eri juhlia.
Garissimin vuoren laella nykyisin asuvat samarialaiset -
asuivat ennen Sikemissä Nablusissa.
He muuttivat Garissimin vuoren laelle vain 30 vuotta sitten -
ensimmäisen intifadan aikana.
Samarialaisten talot ovat yhä paikoillaan Nablusissa.
Joitain vuosia sitten he kunnostivat synagogansa Nablusissa.
He käyvät siellä rukoilemassa silloin tällöin.
Kesän lopussa siellä oli yksi rukouskokous.
Raamatun juhlat alkavat syksyllä pasuunansoiton juhlalla.
Muinaisella heprean kielellä se on: "jom terua".
"Pyhittäkää se."
"Älkää sinä päivänä tehkö mitään työtä."
Se on kuin sapatti. Jos se osuu sunnuntaille, teemme kuten sapattina.
Juhlan merkitys on se, että seitsemännen kuun pää, -
ensimmäinen päivä, on alkanut. Siihen liittyy käskyjä.
Israelilaisten tulee mennä leeviläisen luo, ja tämä toimittaa uhrin.
Hän lausuu tämän rukouksen muinaiseksi hepreaksi: -
"Siunaa meitä taivaittesi sydämistä -
ja siunaa kansaasi Israelia."
Sitä juhlitaan kolmella pitkällä rukouksella.
Yksi alkaa auringonlaskun aikaan. Toiset alkavat aamulla.
Sitä vietetään seitsemännen kuun kunniaksi.
Seitsemäs kuukausi on kuukausista pyhin -
samarialaisessa ja israelilaisessa uskonnossa.
Puhallatteko silloin pasuunoihin eli shofareihin?
Se oli aiemmin yleisempää, -
mutta kun muutimme Sikemiin, tai koko ajanhan olimme Sikemissä, -
mutta ympärillä asui kansoja, joiden huomiota emme halunneet herättää.
Niinpä lakkasimme puhaltamasta shofariin.
Se oli surullista.
Mutta kiitos Jumalalle, perinne on alkanut viime vuosina elpyä.
Pasuunansoiton juhla alkaa rukouksella synagogassa.
Sitten aamulla samarialaiset miehet vierailivat joissakin kodeissa.
Mihin se liittyy?
Seitsemännen kuun ensimmäinen päivä on ilon päivä.
Silloin me odotamme juhlapäiviä.
Odotamme jom kippuria ja sen jälkeen sukkotia ja pyhiinvaellusta.
Ne ovat todella ilon juhlia.
Aamulla kaikki, jotka eivät ole Kohenin (leeviläisten) sukua, -
käyvät Kohenien luona toivottamassa hyvää vuotta.
He syövät ja napostelevat yhdessä.
Pöydät on katettu kauniisti. Tarjoillaan arrakkia.
Ihmiset juhlivat. Muutaman päivän päästä, kun tehdään pyhiinvaellus, -
Kohenit vuorostaan käyvät muiden sukujen luona -
toivottamassa onnellista ja siunattua vuotta.
Se vahvistaa kivasti yhteisöllisyyttä -
ja murtaa muureja yhteisön sisällä, jos joidenkin välillä on jotain kaunaa.
Sellaiset unohdetaan. Annetaan pusu poskelle: "Siunattua vuotta!"
Pasuunansoiton juhlan ja jom kippurin, suuren sovituspäivän, välissä -
on kymmenen päivää. Tapahtuuko niiden aikana jotain erityistä?
Ne ovat muinaiseksi hepreaksi "asarat jumi asseliot", -
kymmenen anteeksiannon päivää. Silloin on aamu- ja iltarukoukset -
hieman ennen auringonnousua ja -laskua.
Rukous kestää tunnin tai puolitoista tuntia.
Siinä luetaan Tooran loppuosa.
Ne lauletaan yhdessä kauniilla melodialla.
Kaikki rakastavat melodiaa. Se on tosi runollinen -
ja sydäntä elähdyttävä.
Näytti kuin olisitte peseytyneet yhden rukouksen aikana.
Mihin se liittyi?
Siinä kohdassa rukousta sanotaan: -
"Armahda meitä armollasi, armosi merellä."
Siinä tavallaan pestään itsensä Jumalan, HaShemin, armolla.
Sitä se tarkoittaa.
Kymmenenteen päivään asti, kymmenes päivä päättyy, -
ei ole rukousta. Se pysähtyy jom kippurin alla.
Kymmenentenä päivänä ei ole rukousta. Tulee jom kippur.
Miten samarialaiset viettävät jom kippuria?
Jom kippuria vietetään seitsemännen kuun 10. päivänä.
Odotamme, että aurinko on melkein laskenut.
Rukous alkaa tuntia ennen auringonlaskua.
Kaikki tulevat rukoilemaan yhtä aikaa, eivät tipoittain.
Rukous synagogassa kesti yhtä mittaa 25 tuntia.
Läsnä ei tarvitse olla koko 25:tä tuntia.
Välillä voi käydä lepäämässä, mutta rukous jatkuu tauotta.
Samarialaiset myös paastoavat jom kippurina. Miten te paastoatte?
Auringonlaskun aikaan synagogassa puhalletaan shofariin.
Silloin yhteisössä alkaa paasto, johon osallistuvat kaikki ikään katsomatta.
Ainoastaan vauvat, jotka saavat vielä rintaa, eivät paastoa.
Miksi lapsetkin paastoavat?
Sen takia, että Toorassa sanotaan, että jokainen, -
joka ei sinä päivänä kärsi, tavallaan, -
leikataan pois tästä kansasta.
Se kestää 24 tuntia. Niiden 24 tunnin viimeisinä tunteina -
naisetkin tulevat koolle miesten kanssa -
odottamaan jom kippurin odotetuinta laulua.
Laulun nimi on "Armon meri". Koko yhteisö rakastaa sitä.
Siihen kaikki huipentuu.
Hyvät päivät ja siunaukset, anteeksiannon ja sovituksen päivät
Uurimin ja tummimin päivät, hyväntuoksuisten suitsukkeiden päivät
Valaisevan lampun päivät, pyhän pöydän päivät
Armon meri, anna meille anteeksi ja pelasta meidät synneistämme
Kaikkeinpyhimmän ja pyhien pappien päivät
Oi, täydelliseksi tulemisemme päiville, oi, valtakuntamme päiville
Ja ilmestysmajalle ja sen majesteettiudelle
Herran kunnia sen täyttäköön
Armon meri, anna meille anteeksi ja pelasta meidät synneistämme
Jom kippur merkitsee samarialaiselle päivää, -
jolloin olemme tietoisia synneistämme -
ja puhdistaudumme synneistämme -
muistuttamalla itseämme, mitä Jumala on tehnyt meille, -
ennen kuin sukkot alkaa.
Sukkot on iloinen juhla.
Sukkot myös muistuttaa siitä, -
että menemme taivaaseen tavallaan puhtaina synneistä. Siksi se on tärkeä.
Heti kun suuri sovituspäivä, jom kippur, oli ohi, -
samarialaiset alkoivat valmistella lehtimajanjuhlaa, sukkotia.
Miten samarialaiset viettävät sukkotia?
Toorassa lukee, että tulee ottaa neljänlaisia hedelmiä ja lehtiä, -
erityisesti kauniita hedelmiä. Pidämme erityisen kauniina -
granaattiomenaa, sitruunaa ja etrogia, joka on sitrushedelmä.
Jotkut käyttävät muitakin hedelmiä.
Talon sisälle rakennetaan katos, johon hedelmät asetellaan.
Kuvion voi valita itse.
Katokseen viritellään lanka, johon hedelmät ripustetaan.
Tällä muistellaan Siinain autiomaan ihmettä, -
jolla Jumala lähetti pilven suojaamaan israelilaisia auringon paahteelta.
Muistelemme sitä. Pidämme katosta seitsemän päivää.
Se tuoksuu ja näyttää hyvältä.
Ihmiset käyvät katsomassa toistensa katoksia.
Vieraita ympäri maailmaa käy katsomassa niitä.
Samarialaiset rakentavat lehtimajansa talon sisälle. Miksi?
Se alkoi, kun Nablusin eli Sikemin samarialaiset -
alkoivat asua kansojen kanssa, jotka eivät ymmärtäneet samarialaisuutta.
Heitä pidettiin epäjumalanpalvelijoina. He eivät halunneet väärinkäsityksiä.
He halusivat piilottaa identiteettinsä. Jos lehtimaja oli ulkosalla, -
paljastui, että asukas on samarialainen. Sitä ei katsottu hyvällä.
Mitä muita sukkot-perinteitä samarialaisilla on?
Pyhiinvaellus tietenkin juhlan ensimmäisenä päivänä.
Lehtimajan tai sukkotin pyhiinvaellus on kolmas -
ja samalla vuoden viimeinen.
Se on kolme päivää jom kippurin jälkeen, kun lehtimaja on valmis.
Sen jälkeen nousemme ylös vuorelle ja teemme pyhiinvaelluksen.
Sitten laskeudumme alas ja juhlimme lehtimajassa. Pidämme sitä viikon.
Juhlan aikana syödään paljon makeaa. Ne ovat iloiset seitsemän päivää.
Tuntuu, että on taivaassa jom kippurin jälkeen -
ja että HaShem (Jumala) siunaa, että Hän on antanut meille maan, -
hedelmät, hyvän veden ja hyvän viinin.
Silloin kiitetään Jumalaa ja eletään rauhassa maassamme.
Sukkot kestää seitsemän päivää.
Miten vietätte kahdeksatta päivää, juhlakauden päätöstä?
Kahdeksannen päivän kunniaksi lausutaan kaunis pitkä rukous.
Se kestää noin kahdeksan tuntia. Sitä varten on erityiset runot ja laulut.
Kanttorikin osallistuu runojen ja laulujen laulamiseen.
Nostamme toorakääröjä moneen otteeseen.
Lausumme tekstin kahdeksannesta päivästä.
Sen mukaan sinä päivänä israelilaisten tulee mennä leeviläisen luo, -
ja tämä lausuu Tooraan kirjoitetut siunaukset, -
kiittää Jumalaa huolenpidosta menneen vuoden aikana -
ja rukoilee Jumalalta huolenpitoa tulevana vuonna vielä enemmän.
Myös naiset osallistuivat -
kahdeksannen päivän rukoukseen.
Miten usein naiset osallistuvat rukouksiin synagogissa?
Naiset osallistuvat joka juhlaan ja pyhiinvaellukseen.
He saapuvat yleensä 4―5 tuntia rukouksen alkamisesta.
Jotkut naiset ovat synagogassa esimerkiksi jom kippurina -
koko rukouksen ajan.
Naiset tulevat hakemaan siunauksia erityisesti Abisuan kääröstä.
He rukoilevat ja lähettävät rukouksensa HaShemille.
Tällä tavalla he osallistuvat rukoukseen.
Mikä on Abisuan käärö?
Uskomme, että Abisuan käärö on kirjoitettu 3 500―3 600 vuotta sitten -
ja että sen kirjoittaja oli Pyhän maan kolmas ylipappi Abisua.
Hän kirjoitti kirjan alkuun: "Olen Abisua, Piinehasin poika.
Tämä on 13. vuosi siitä, kun israelilaiset tulivat Pyhään maahan."
Se on säilynyt kymmenien sukupolvien ajan.
Abisuan käärö kuten koko samarialainen Toora -
on kirjoitettu eri aakkosilla kuin juutalaisten Toora.
Mikä on muinaisen heprean alkuperä?
Samarialaiset ja juutalaiset olivat joskus samaa kansaa.
Heitä kutsuttiin israelilaisiksi. Valtakunta kuitenkin hajosi -
3 000 vuotta sitten Israeliin pohjoisessa ja Juudaan etelässä.
Heillä oli sama aakkosto ja kieli.
Pohjoisessa ja etelässä oli kummassakin erilaisia kapinoita.
Babylonialaiset veivät juutalaiset pakkosiirtolaisuuteen.
Kun juutalaiset palasivat, Juudassa vaikutti rabbi Esra HaSofer.
Hän muutti tekstin tarkoituksella muinaisesta hepreasta hepreaksi.
Hän periaatteessa jätti muinaisen heprean samarialaisille.
Nyt samarialaiset edelleen uskovat, että käytämme yhä Tooraa, -
kuten se on kirjoitettu 3 000 vuotta sitten.
Juutalaisilla on erilainen versio hepreasta, assyrialainen heprea.
Sitä kirjoitetaan ja äännetään hieman eri tavalla.
Osaavatko kaikki samarialaiset muinaista hepreaa?
Kun lapset ovat 3―4-vuotiaita, -
he alkavat kulkea mukana synagogassa -
ja kuulla sitä rukouksissa.
Myöhemmin, noin 6―7-vuotiaana he alkavat käydä tunnilla, -
jossa he opettelevat lukemaan muinaista hepreaa.
He oppivat kirjaimet ja he oppivat myös kirjoittamaan.
Voi siis sanoa, että kaikki yhteisössä -
oppivat jo kasvuvuosina lukemaan muinaista hepreaa.
Entä tytöt?
Myös tytöt oppivat jo varhain, saman ikäisenä kuin pojat.
Se on todella tärkeää. Niin kielemme säilyy tulevaisuudessa.
Puhutteko muinaista hepreaa arjessa keskenänne vai onko se pyhä kieli?
Se on ilman muuta pyhä kieli. Emme puhu sitä keskenämme arjessa.
Sitä käytetään ainoastaan rukouksissa, seremonioissa, -
juhla-aikoina ja kaikessa, mikä liittyy uskontoon.
Miksi samarialaiset käyttävät yhä muinaista hepreaa?
Uskomme, että Toora kirjoitettiin alun pitäen muinaisen heprean aakkosilla.
Uskomme, että näin Tooran kirjaimet kirjoitettiin.
Joitain pieniä muutoksia on voinut tulla. Ääntämys on voinut muuttua.
Mutta uskomme, ettei meitä ole käsketty muuttamaan Tooran kieltä.
Samarialaiskylä Garissimvuoren laella on tuulinen paikka.
Sen lisäksi talvi 3659 -
oli pitkä, kylmä ja sateinen.
Luonnonkukkien kukinta oli yli kuukauden myöhässä.
Kirkkaana talviaamuna Garissimvuorelta voi nähdä Hermonin.
Vuorten välinen etäisyys on noin 150 kilometriä.
Koleus ja sateet palasivat vielä myöhään keväällä -
ja kestivät melkein samarialaisen vuoden loppuun.
Viime kuu oli historian kylmimpiä.
Vuoden 3659 lopussa -
samarialaiset rakensivat uuden kattorakennelman -
pääsiäisen uhripaikkaan Garissimin vuorelle.
Viikko ennen vuoden loppua uutisoitiin harvinaisesta arkeologisesta löydöstä.
Eebal vuorelta Garissimin vuoren vierestä oli löytynyt amuletti.
Amuletti on peräisin ajalta, -
jolloin israelilaiset palasivat Egyptistä Luvattuun maahan.
Kun israelilaiset palasivat maahan, -
he vahvistivat liittonsa Jumalan kanssa Sikemissä -
Garissimin ja Eebalin vuorten välissä.
Raamatussa kerrotaan, että liiton siunaukset -
luettiin Garissimin vuorelta ja kiroukset Eebalin vuorelta.
Eebalin vuorelta löytynyt amuletti on kirousamuletti.
Se on kirjallinen sitoumus kirouksiin, -
jotka sisältyivät Jumalan kanssa solmittuun liittoon.
Amuletissa lukee kaksi kertaa nimi JHV, Israelin Jumala.
Amuletti on vanhin tunnettu Pyhän maan hepreankielinen kirjoitus.
Amuletti löytyi, kun märkäseulottiin maa-ainesta, -
joka oli heitetty pois Adam Zertalin kaivauksilla -
Eebal-vuorella lähes 40 vuotta sitten.
Märkäseulontaprojektia johti tohtori Scott Stripling.
Pieni simpukanmuotoinen lyijyamuletti vahvistaa kaksi asiaa.
Israelilaiset astuivat Luvattuun maahan niin kuin Raamatussa kerrotaan.
Amuletti on ajoitettu myöhäispronssikaudelle, -
joka alkoi 3 600 vuotta sitten.
Amuletti vahvistaa myös sen, -
että israelilaiset käyttivät vanhaa hepreaa, kun he palasivat maahan.
Olemme seuranneet Garissimvuoren samarialaisyhteisön elämää -
vuoden 3659 ajan.
Puhutaanpa nyt siitä, miten samarialaiset näkevät tulevaisuuden.
Abood Cohen, menet kesällä naimisiin, jos Herra suo, -
kauniin samarialaistytön kanssa. Teille on valmistumassa oma asunto -
Garissimin vuorelle. Muutatte sinne häiden jälkeen heinäkuussa.
Mitä ajattelet omasta tulevaisuudestasi?
Henkilökohtaisesti mietin, montako lasta saan, -
minkä nimen heille annan, millaisia he ovat.
Ehkä saan pojan, joka on innostunut perinteistä ja kosherista, -
ja hänestä tulee kanttori.
Mietin, tuleekohan minusta ylipappia.
Olen pappissukua, mutta pitää elää vanhimmaksi.
Olet omistanut elämäsi tämän yhteisön hengissä pitämiselle.
Millaisena näet samarialaisyhteisön tulevaisuuden?
Hyvä kysymys.
Näen samarialaisyhteisön kasvavan tulevaisuudessa lukumäärällisesti.
Siitä tulee luultavasti olemaan hyötyä -
mutta siitä seuraa myös haasteita.
Yksi haaste on se, kuinka ahdasta täällä tulee, -
kun lukumäärämme kasvaa.
Jos meitä on tulevaisuudessa 10 000, -
ja kaikki yrittävät asua samalla vuorella, miten se onnistuu?
Yhteisöä pitää koossa se, että asumme yhdessä.
Jos meitä tulevaisuudessa onkin suuri yhteisö, -
se voi olla haastavaa.
Mitä samarialaiset ajattelevat siitä, mitä Israelin kansalle tapahtuu?
Uskotaan, että joskus tulevaisuudessa kaikki Israelin lapset, -
samarialaisen uskomuksen, kulttuurin ja perinteen mukaan, -
Israelin kaikki kaksitoista heimoa kokoontuvat Garissimin vuorelle.
Uskotko, että Israelin kaikki kaksitoista heimoa palaavat maahan?
Uskon. Toorassa on kaunis jae, -
jossa sanotaan, että vaikka olisit maan äärissä -
Jumala tuo sinut takaisin.
Mitä samarialaiset uskovat siitä, miten maailman lopulta käy?
Toorassa ei viitata suoraan maailmanloppuun.
Eräässä laulussa on vihje.
Se on laulu, jonka Mooses opetti israelilaisille viimeisessä kirjassa.
Mooses sanoi jotenkin näin: -
Se tarkoittaa: "tuomion päivään saakka".
Se ei tarkalleen ottaen tarkoita loppua.
Jotkut tulkitsevat sen päiväksi, jolloin kuolee.
Se on periaatteessa sitä, että muistaa, mitä kaikkea hyvää ja pahaa tapahtui.
Meillä on toki runoja ja lauluja, jotka puhuvat viimeisistä ajoista.
Niissä viitataan Moosekseen, -
joka pyytää Jumalaa varjelemaan kansaamme.
Niin runossa sanotaan.
Myös Messias, jota kutsumme Tahebiksi, -
tulee ohjaamaan maailmaa oikeaan suuntaan.
Mitä Taheb tarkoittaa?
Jos kysyt, mitä sana "Taheb" tarkoittaa, -
se tarkoittaa jotakuta, -
joka puhdistui synneistään.
Hän palasi Jumalan luo. Voi sanoa niin.
Hän on yksi profeetoista, joista Mooses puhui.
Samarialaisessa toorassa mainitaan, -
että Jumala kertoi Moosekselle: -
"Minä annan kaltaisesi profeetan."
Niin sanotaan Toorassa. Sitten he ohjaavat kansaa.
Jumala tiesi, että israelilaiset poikkeavat pian Hänen teiltään -
ja että he tarvitsevat toisen profeetan ohjaamaan heidät takaisin.
Unelmoin siitä, että kuljen ympäri maailmaa ja kerron meistä.
Jotkut varoittivat, ettei pidä kertoa samarialaisista koko maailmalle.
Olen miettinyt sitä. Ymmärrän, miksi he sanovat niin, -
mutta uskon, että meillä on kaunis tarina kerrottavaksi -
ja että etenkin täällä Pyhässä maassa, -
missä palestiinalaiset ja israelilaiset asuvat yhdessä, meistä ei tiedetä.
Haluan lisätä tietoutta meistä. Olimmehan me ennen pohjoisheimot, -
pohjoinen kuningaskunta, ja ihmiset eivät tiedä meistä.
Suomennos: Marianne Tenetz