JOSEFS BEN
För 3 000 år sedan delades kungariket Israel i två delar -
i Shekem, mellan berget Ebal och berget Gerissim.
Två riken föddes, Juda rike i söder och Israel rike i norr.
Judarna är ättlingar till det södra riket Juda.
Historien om det judiska folket är välkänd.
Men i det heliga landet bor även en liten kvarleva av det norra riket.
De kallar sig själva "samarier".
Dokumentärfilmen "Josefs ben" följer det samariska samhällets liv -
på berget Gerissim under ett bibliskt år, -
från april 2021 till mars 2022.
Abood Cohen är sonson till den samariske översteprästen.
Han kommer att guida oss genom året. - Ja, jag heter Abood.
Jag är guide på detta berg Gerissim, här i denna by.
Min farfar är samhällets överstepräst.
Min farfar heter Obadia, så jag är uppkallad efter honom.
Jag brinner för mitt samhälle, för att tala om mitt samhälle -
och dela vår kultur, våra traditioner och vår historia med världen.
Samarierna inledde det nya året den 11 april. Vill du berätta om det?
- Ja. Detta är en riktigt viktig dag för det står i Toran att Gud sade -
till israeliterna att denna dag, eller denna månad är årets första månad.
"Den ska hos er vara den första av årets månader." Sedan fortsätter han -
med att den 14:e denna månad ska ni genomföra påskceremonin -
vilket är den viktigaste dagen. Så vi firade den med en tre timmars-bön -
med vackra melodier, särskilt om då Mose öppnade havet -
och andra vackra melodier. En mycket, mycket viktig dag.
Vilket år har ni nu? - I år är vi på 3 659.
Alltså 3 659 år sedan israeliterna gick in i det heliga landet.
- Varför börjar ni räkna från den punkten?
- Det beror på att hela Toran egentligen handlar om löftet -
om det heliga landet till israeliterna, till Abraham, Isak och Jakob.
Detta löfte är så centralt i Toran att israeliternas ankomst till landet -
helt enkelt är ett oförglömligt minne. Så i varje generation -
fortsätter vi att minnas att Gud uppfyllde sitt löfte till israeliterna -
hämtade tillbaka dem och gav dem det utlovade landet.
- Året var nu tretusen ... säg det igen! - Tre tusen sexhundra och femtionio.
- Så ni minns att ni har varit i landet i 3 659 år?
- Ja, och vi har spårat hela översteprästernas härstamning -
sedan 3 659 år tillbaka. Från den förste översteprästen någonsin, -
vars namn var Eleazar, han var son till Aron, Moses bror, till min farfar i dag.
Mer än 130 generationer i princip, mer än 130 överstepräster.
Vi håller fortfarande reda på detta.
På första månadens 14:e dag firade den samariska församlingen påsken.
De firar fortfarande påsken som man gjorde på Moses tid.
2 Mos 12:3 "På tionde dagen i denna månad -
ska varje familjefar ta sig ett lamm, så att varje hushåll får ett lamm."
2 Mos 12:5 "Ett felfritt, årsgammalt lamm av hankön..."
2 Mos 12:6 "Ni ska förvara det till den fjortonde dagen i denna månad."
2 Mos 12:6 "Då ska hela Israels församlade menighet -
slakta det i skymningen."
2 Mos 12:8 "Köttet ska ätas samma natt.
Det ska vara stekt över eld och ätas med osyrat bröd och bittra örter."
Välsignat är Jakobs hus den källa ur vilken framkom -
sexhundratusen, som föddes ur sjuttio själar.
Vem kan mäta deras storhet eller fullborda deras lovprisning?
Kärvarna på Abrahams åker, frukten av "Jag har svurit vid Mig själv".
Den gudomliga gunstens barn fördes ut till Skriften vid berget Sinais fot -
och de glömde ingenting om sin utvandring.
Han hade påmint dem om att ta med sig dem -
för deras Mästare skulle påminna dem: "Ni är Josefs ben".
För Josef var stor före sin död, och efter sin död gjordes han större.
Hans ben bars av en stor profet som kallades "Elohim", -
av vår Mästarherres hand.
- Under påskoffret markerade du din panna med lammets blod.
Varför gjorde ni det? - Det finns två svar på din fråga.
Det första svaret är för att israeliterna fick en befallning.
Då Gud dödade alla Egyptens förstfödda befallde Han israeliterna -
att märka sina "mezuzor" vilket är som husets dörröppning med blod.
Så när dödsängeln kom såg den blodet och gick bort från dörren.
Det är det första verkliga skälet, så vi minns detta mirakel.
Nästa skäl är att våra barn kommer att se det och fråga varför vi gör det.
De blir nyfikna. Det är så man för berättelsen vidare -
från en generation till nästa, till nästa, till nästa och nästa.
- Hur ser ni på lammets blod? Vad betyder det för dig?
Jag ser det som ett sätt att komma närmare Gud.
Det handlar om liv och död och om att när man älskar något -
till exempel detta lamm så hade vi det i 14 dagar innan det offrades.
Under dessa 14 dagar utvecklar man en liten relation med detta lamm, -
så att man liksom även älskar det för det är ens eget.
När du älskar något och sedan offrar det visar man Gud -
att jag ger det till dig trots att jag älskar det.
Detta är vad offer verkligen betyder, att komma närmare Gud, -
att offra något man älskar i Guds namn.
Najeh Ahed Cohen är en samarisk präst.
Han är även en av samariska församlingens fyra kantorer -
på berget Gerissim. I slutet av påskceremonin sjöng samarierna -
sången "Ambarak". Varför sjunger samarierna att de är Josefs ben?
Det fanns ett förbund mellan Gud och Abraham.
Detta förbund gick från Abraham till Isak, till Jakob och sedan till Josef.
Josef bad sina bröder att säga åt kommande generationer -
att ta med sig hans ben till det heliga landet -
som tecken på att Gud mindes dem på grund av förbundet.
- Ser samarierna sig som Josefs ättlingar?
- Som samarier vet vi att vi härstammar från två av Jakobs söner.
Den första är Levi. Leviterna tjänstgör med de heliga sakerna -
och i allt som hör till religionen.
De andra är Josefs ättlingar Efraim och Manasse.
- Hur ser ni er själva som en del av Israel?
- Vi ser oss som en del av israeliterna, på samma sätt som judarna.
Oavsett om vi är judar eller samarier är vi båda israeliter.
- Sången Ambarak påminner samarierna om att de är som -
Josefs levande ben här i det heliga landet.
Men Josefs bokstavliga ben är också begravda här.
Josef dog i Egypten. Vad hände med hans ben?
- Egyptierna begravde Josefs kropp i Egypten.
Israeliterna höll dem i säkert förvar tills de tog hans ben med sig.
- Varför tog israeliterna Josefs ben med sig?
- Josef visste att israeliterna skulle stanna länge i Egypten.
Han lovade nästa generation att det skulle komma en dag -
då de återvände till sitt land. Josef bad dem att ta med sig hans ben.
Var begravde israeliterna Josefs ben här i landet?
Josefs grav ligger öster om Nablus nära Tell Balata.
Du kan se den här. - Ja.
Så Josefs grav ligger alltså precis framför den gamla porten -
till den bibliska staden Shekhem. Idag kallas Shekhems ruiner "Tell Balata" -
och staden runt ruinerna heter Nablus. Besöker du ofta Josefs grav?
- När det är möjligt går jag dit för att tillbe och be Gud om välsignelser.
- Varför begravde israeliterna Josefs ben här?
- Då Jakob välsignade sina tolv söner gav han Shekhem -
som en extra del till Josef utöver vad hans bröder fick.
- Nu står vi på berget Gerissim. Till vilken stam gavs detta -
när de kom till det heliga landet? - Detta gavs till Efraim, Josefs son.
- Menar du att ni fortfarande bor i det område Josefs söner fick -
sedan de återvänt från Egypten? - Ja, naturligtvis.
Sommarsäsongen på berget Gerissim är solig och torr.
Före shavuot, veckohögtiden, utbröt en stor skogsbrand -
intill den samariska byn.
Hälften av det samariska samhället bor i Holon, nära Tel Aviv.
Men de har också små lägenheter på berget Gerissim, -
så att de kan komma dit för att fira högtiderna.
Nästa högtid är shavuot, veckohögtiden (pingst).
- För att fira shavuot börjar vi räkna 50 dagar efter den första sabbaten -
efter påsken. Sista veckan av de sju sabbater vi måste hålla -
har vi en bön på söndag, en bön på måndag och en bön på tisdag.
Sedan är den samariska religionens näst längsta bön alltid på en onsdag.
Den kallas "mötet på Sinai", då Mose samtalade med Gud i 40 dagar.
Han varken åt eller drack i 40 dagar, lärde sig Guds visdom -
och fick Toran av Gud. Så för att minnas denna viktiga händelse -
har vi en nästan 18 timmar lång bön där vi läser hela Toran.
Vi läser egentligen Torans fem böcker dygnet runt och har vackra sånger, -
vackra melodier, och verkligen alla kommer och till och med dricker te -
i synagogan. Detta är den enda bön där vi får dricka te i synagogan -
för att slappna av och minnas denna viktiga men samtidigt festliga dag.
Lördag kväll eller i princip söndag morgon -
har vi sedan årets andra pilgrimsfärd. Den kallas "shavuotpilgrimsfärden".
Kl 02.00 på morgonen vaknar den samariska församlingen ur sömnen -
och går till synagogan för att påbörja pilgrimsbönen i den gamla synagogan.
Och vid fyratiden på morgonen påbörjar kantorn den bön -
som leder samfundet upp till berget.
Bönen lyder: "Vi prisar Dig vår Herre, vi välsignar Dig och vi tackar Dig".
Ibland är det en kantor som leder pilgrimsvandringen, ibland har vi två.
De bär Torarullarna. Vandringen upp på berget börjar -
och alla som inte redan deltog i synagogan kommer ut -
för att ansluta till dem som går upp. Många kommer för att titta på det, -
särskilt fotografer som vill fånga de vackra vyerna på morgonen.
Sedan stannar vi på en särskild plats där vi börjar bönens andra del.
Kantorn säger: "Må ni må bra varje år". Sedan börjar vandringen -
på trapporna som leder till bergets topp, under böner som: -
"Förlåt oss och våra fäder, o Herre".
Uppstigningen är långsam men vi upplever den faktiskt som extatisk.
Vi känner att vi närmar oss berget vid det här laget.
Alla känner sig extatiska och dessa böner ropas verkligen ur våra hjärtan.
Vi gör pilgrimsfärden till berget Gerissim eftersom vi tror -
att det är den utvalda platsen. Det finns även en vers som lyder: -
"Ni ska utdela välsignelsen på berget Gerissim". (5 Mos 27:12) (fr eng)
Vi stannar på vår tredje plats, som är känd för att vara de 12 stenarna -
på vilka var och en av de 12 stammarnas namn graverades in.
Sedan säger kantorn: "Må era år bli välsignade" igen.
De läser även det avsnitt där det står att när ni kommer till Gerissims berg -
ska ni bygga dessa stenar jag idag har beordrat er på Gerissims berg.
Vi uttalar den versen minst fem gånger.
Nästa plats är framför den grundsten där vi tror att tabernaklet byggdes.
Detta är den viktigaste platsen. Vädret uppe på berget är oftast kallt -
men det distraherar oss inte från att verkligen be våra böner.
I de sånger vi sjunger vid denna tid ber vi även Gud om välsignelser, -
förlåtelse, visdom, om att hålla våra traditioner och vårt samhälle vid liv -
och vi talar om de hårda tider som har gått över samhället -
och hur Gud också har räddat oss från många tragedier.
Vid denna tid, ca kl. 05.30-06.00 börjar även kvinnorna anlända.
En del ansluter till männen medan andra går för att be vid Isaks altare.
Översteprästen kommer nu. Innan dess ber man en särskild bön.
Sedan kommer översteprästen och uttalar Arons välsignelse.
Det var en vacker pilgrimsfärd med vinden och jag älskade den.
På sommaren har den samariska församlingen på berget Gerissim -
många familje- och gemenskapsfester.
Förlovningsfester.
Examensfester.
Bröllop.
Ett samariskt bröllop varar i flera dagar och innehåller många fester.
De samarier som idag bor på toppen av berget Gerissim -
bodde tidigare i Shechem, Nablus. De flyttade till Gerissimbergets topp -
för bara 30 år sedan, under den första intifadan.
Samarierna har fortfarande sina hus i Nablus.
För några år sedan renoverade de sin synagoga i Nablus.
Då och då går de dit för att bedja.
De hade en bön i slutet av sommaren.
Höstens bibliska högtider börjar med trumpethögtiden.
- Ja. På gammal hebreiska säger vi "jom teruah".
"Mikrah kodesh" vilket betyder "den ska vara helig för er".
Ni inte ska göra något arbete under den. Den är alltså som en sabbat.
Infaller den på en söndag gör vi som under en sabbat.
Den betyder egentligen att sjunde månadens första dag har börjat -
och det finns vissa bud att göra då.
Israeliten ska gå till leviten och framföra sina offergåvor.
Han ska citera en viss text som på gammalhebreiska lyder: -
"Välsigna oss från Dina himlars hjärta och välsigna Din nation Israel".
Vi firar med tre långa böner. En av dem börjar runt solnedgången.
Den andra börjar på morgonen. Det är i princip ett firande -
av den sjunde månaden som är den heligaste av alla månader -
i den samariska religionen och den israelitiska religionen.
- Blåser ni faktiskt i trumpeter eller shofarer under högtiden?
- Denna tradition var vanligare förr. Men när vi flyttade till Shekhem, -
ja, vi fanns alltid i Shekhem, men några år bodde vi med vissa folk -
vars uppmärksamhet vi inte ville dra till oss, så vi slutade använda shofar -
som vi kallar den. Detta var verkligen tråkigt, -
men vi tackar Gud att denna tradition har återkommit de senaste åren.
- Så trumpethögtiden började med en bön i synagogan.
På morgonen besökte sedan de manliga samarierna några hem.
Varför gjorde ni det? - Eftersom det är första dagen -
i sjunde månaden, en riktigt glad dag då vi ser fram mot högtiderna.
Vi ser fram emot jom kippur, sukkot och pilgrimsfärden -
som i grunden är riktigt glada högtider.
Alla som inte tillhör familjen Cohen (leviter) besöker dem på morgonen -
och säger: "Ha ett härligt år", sjunger och äter godis ihop -
från vackra bord och dricker Arrak. Så det är verkligen ett firande.
Efter några dagar då vi gör pilgrimsfärden -
gör Cohen-familjerna samma sak och går till de familjer -
som inte är Cohen-familjer för att önska dem ett gott, välsignat år.
Detta är ett riktigt trevligt sätt att stärka församlingsgemenskapen -
och bryta alla barriärer inom gemenskapen om sådana finns.
De bara bryter dem, kysser varann på kinden och säger: "Ett välsignat år."
- Mellan trumpetfesten och jom kippur, försoningsdagen, är det tio dagar.
Hade ni något speciellt på gång under dessa dagar?
Under dessa tio dagar, på äldre hebreiska "asharat jomej ha'shliot" -
förlåtelsens tio dagar, har vi en bön på morgonen och en bön på kvällen.
Alltså lite före soluppgång och solnedgång.
Denna bön är ungefär en timme lång, upp till en och en halv timme, -
och den innebär att man läser de sista avsnitten i Toran -
tillsammans i en vacker melodi som alla älskar.
Den är riktigt poetisk och också väldigt vacker för hjärtat.
Det såg ut som om ni tvättade er själva under en bön. Varför det?
Denna bön lyder: "Förbarma dig över oss med din barmhärtighets hav".
Så vi liksom tvättar oss med Guds, HaShems, barmhärtighet.
Det betyder det. Sedan har vi ingen mer bön innan tionde dagens slut.
Nästan som ett stopp före jom kippur.
Den tionde dagen är det ingen bön och sedan kommer jom kippur.
- Hur firar samarierna jom kippur, försoningsdagen?
- Jom kippur firas på tionde dagen i den sjunde månaden, -
och vi väntar i princip på att solen ska gå ner.
Nästan en timme innan solnedgången börjar en bön -
som alla kommer till samtidigt, inte gradvis.
Bönen pågick i synagogan 25 timmar i sträck.
Man behöver inte delta i alla de 25 timmarna. Folk kan gå och vila lite -
och sedan komma tillbaka, men bönen upphör aldrig.
- Samarierna fastar också under jom kippur. Hur gör ni det?
- Runt solnedgången blåser man i shofar i synagogan -
och folket i samhället börjar fasta, alla i alla åldrar.
Endast de spädbarn som kan amma från sin mor ska inte fasta.
- Varför fastar barn också? - I Toran står att varje själ -
som inte på något sätt lider på denna dag ska utrotas från sin nation.
Det är 24 timmar och under de 24 timmarnas sista timmar -
ansluter sig även kvinnorna till männen och väntar på -
jom kippurs mest efterlängtade sång "Barmhärtighetens hav".
Denna sång är verkligen värdefull för hela gemenskapen -
under samlingens sista ögonblick.
"De goda dagarna och välsignelserna, förlåtelsens och försoningens dagar.
Urims och Tummims dagar, rökelsens och kryddornas dagar.
Den ljusbringande lampans dagar det heliga bordets dagar.
Barmhärtighetens hav, förlåt oss och rädda oss från våra synder.
Det allra heligastes och de heliga prästernas dagar.
Hoi för vår fullkomnings dagar, och hoi för vårt kungarikes dagar, -
och för tabernaklet och dess majestät, Herrens ära kommer att fylla det.
Barmhärtighetens hav, förlåt oss och rädda oss från våra synder."
- För en samarier innebär jom kippur en dag då vi i princip är medvetna -
om våra synder och renar våra synder genom att påminna oss själva om -
vad Gud gjorde för oss, innan vi går till sukkot.
Sukkothögtiden är en lycklig högtid genom vilken vi också påminns om -
att vi på sätt och vis kommer in i himlen, rena från våra synder.
Därför är den viktig. - Så snart försoningsdagen, jom kippur, var slut -
började samarierna förbereda för lövhyddohögtiden, sukkot.
Hur firar samarierna sukkot? - I Toran står det skrivet -
att vi ska ta fyra sorters frukt och blad, särskilt vacker frukt.
Och vi ser granatäpple, citron och etrog, som är en sorts citrus -
som sådana vackra frukter. Vissa lägger till andra frukter.
Sedan bygger vi en infrastruktur i taket och börjar göra specifika former.
Folk formar elledningar hur de vill och hänger sedan frukt på dem.
Vi gör detta för att minnas Guds mirakel i Sinaiöknen -
för att skydda israeliterna med moln från solens hetta.
Vi minns detta mirakel och har det i våra hus i sju dagar.
Det doftar fantastiskt, ser vackert ut. Alla går och ser varandras sukkor -
i samhället, och gäster kommer från hela världen för att se dem.
- De samariska lövhyddorna står inne i husen. Varför?
Detta började när samarierna i Nablus, i Shekhem, -
började leva med andra nationer som inte förstod vad samarier betyder.
De skulle kunna tro att de dyrkade avgudar och ville inte missförstås.
De ville bara dölja sin identitet. Att ha en lövhydda utomhus -
är som att berätta för alla: "Hej, jag är samarier", -
och detta var under många år inte särskilt välkommet.
- Hur firar samarierna annars sukkot?
Vi har förstås pilgrimsvandringen den första dagen och på lövhyddohelgen -
eller sukkothelgen kommer den tredje pilgrimsvandringen, årets sista -
tre dagar efter jom kippur då vi är klara med att tillverka lövhyddorna.
Då går vi upp på berget och gör pilgrimsfärden -
och går sedan ner och firar sukkot som pågår i sju dagar.
Det är mycket godis under denna högtid. Så det är sju lyckliga dagar -
då man bara kan känna sig som om man vore i himlen efter jom kippur -
och att man är välsignad av HaShem (Gud), att Han har gett oss landet, -
frukterna, det goda vattnet och det goda vinet.
Så det är verkligen att tacka Gud och leva fredligt i landet.
- Sukkot varar i sju dagar. Hur firar ni åttonde dagen, då högtiderna slutar?
Den åttonde dagen firas med en vacker, ca åtta timmar lång bön, -
som innehåller vackra dikter och sånger speciellt för den här dagen.
Även kantorn deltar i denna bön och sjunger dessa dikter och sånger.
Vi lyfter också upp Toran många gånger och läser upp en av de texter -
som talar om den åttonde dagen. På denna dag ska israeliterna gå -
till leviten och han ska uttala välsignelser som står skrivna i Toran -
för att i princip tacka Gud för att Han har försörjt oss hela året -
och han ber Gud att försörja oss även nästa år.
- Sedan hade ni också damer där under den åttonde dagens bön.
Hur ofta deltar damerna i synagogans böner?
- Kvinnorna deltar i varje högtid och i varje pilgrimsfärd.
De kommer vanligtvis efter fyra till fem timmar när bönen börjar.
Till exempel på jom kippur stannar vissa damer i synagogan -
under i princip alla böner. De kommer särskilt för att ta emot välsignelser -
från Abisha-bokrullen, och de ber och sänder sina böner till HaShem.
Och detta är deras form av deltagande i bönen.
- Vad är denna Abisha-bokrulle?
- Abisha-bokrullen skrevs vad vi tror i princip för 3 600-3 500 år sedan -
av det heliga landets tredje överstepräst som hette Abisha.
Han skrev i början av bokrullen: "Jag är Abisha, Pinchas son.
Det är 13:e året sedan israeliterna kom in i det heliga landet."
Så vi tror den har bevarats i tiotals generationer.
Denna Abisha-bokrulle och den samaritiska Toran -
är generellt sett skriven med andra bokstäver än den judiska Toran.
Vilket är ursprunget till den gamla hebreiskan?
- Samarierna och det judiska folket var tidigare i princip en enda nation.
De kallades israeliterna. För 3 000 år sedan delades de dock i två riken, -
Israels rike i norr och Juda rike i söder.
De brukade använda en text och ett språk.
Men det skedde olika uppror i norr och i söder.
I Juda förvisade babylonierna i princip det judiska folket.
Och när de kom tillbaka fanns det en rabbin som hette Ezra Hasofer.
Han ändrade medvetet texten från gammal hebreiska till hebreiska.
Och han lämnade den gamla hebreiskan till samarierna, i princip.
Så samarierna använder vad vi tror fortfarande är vad Toran skrevs med -
för 3 000 år sedan medan det judiska folket använder en annan version -
av hebreiska som kallas "assyrisk hebreiska" som skrivs annorlunda -
och uttalas något annorlunda. - Kan alla samarier gammalhebreiska?
- Redan vid 3-4 års ålder börjar man gå i synagogan.
Man börjar höra det i bönerna och när man blir äldre, kanske 6-7 år, -
börjar man gå i klassen där barnen lär sig läsa fornhebreiska -
lär sig bokstäverna och till och med hur man skriver den.
Så man kan säga att alla växer upp med att lära sig -
hur man läser det gamla hebreiska språket i samhället.
- Hur är det med flickorna? - Ja, även flickorna lär sig -
från tidig ålder på samma sätt som pojkarna. Det är faktiskt lika viktigt.
Det är så vi har bevarat språket under många år.
- Talar ni gammal hebreiska med varandra eller är det ett heligt språk?
- Det är definitivt ett heligt språk som vi inte använder till att samtala med.
Det används bara i böner, ceremonier och högtider, -
i allt som har med religionen att göra.
- Varför använder samarierna ännu det gamla hebreiska språket?
- Vi tror att Toran skrevs med gamla hebreiska bokstäver redan i början.
Vi tror att det är så här Torabokstäverna skrevs.
Det har skett en del förändringar, kanske till och med i uttalet, -
men vi anser att vi aldrig har beordrats att ändra vårt språk när vi läste Toran.
Den samariska byn på toppen av berget Gerissim är en blåsig plats.
Förutom vinden var vintern 3659 lång, kall och regnig.
De vilda blommorna blommade mer än en månad för sent.
På vintern, en klar morgon, kan man se Hermonberget från Gerissimberget.
Avståndet dit är ungefär 150 kilometer, nästan 100 engelska mil.
Det kalla och regniga vädret återkom sent på våren -
och varade nästan till slutet av det samariska året.
Den sista månaden var en av de kallaste någonsin.
I slutet av år 3659 byggde samarierna en ny baldakin -
vid påskofferplatsen på berget Gerissim.
En vecka före årets slut tillkännagavs ett sällsynt arkeologiskt fynd.
En amulett hittades på berget Ebal intill berget Gerissim.
Amuletten härrör från den tid då israeliterna återvände från Egypten -
till det utlovade landet. När israeliterna återvände till landet -
bekräftade de sitt förbund med Gud i Shekhem, mellan Gerissim och Ebal.
Enligt Bibeln förkunnades förbundets välsignelser från berget Gerissim -
och förbannelserna från berget Ebal.
Amuletten som hittades på Ebalberget är en förbannelseamulett.
Den är ett skriftligt åtagande om förbannelserna i förbundet med Gud.
Amuletten innehåller två gånger Jahvehs, Israels Guds, namn.
Amuletten är äldre än alla kända hebreiska inskriptioner -
i det heliga landet. Amuletten hittades då man våtskiftade det material -
som slängdes vid Adam Zertals utgrävningar på berget Ebal -
för nästan 40 år sedan. Våtskiftnings- projektet leddes av dr Scott Stripling.
Denna lilla vikta blyamulett bekräftar två saker.
Israeliterna kom in i det utlovade landet som det står skrivet i Bibeln.
Amuletten är daterad till sen brons- ålder, med början för 3 600 år sedan.
Amuletten bekräftar även att israeliterna använde -
den gamla hebreiskan då de återvände till landet.
Vi har följt livet i den samaritiska församlingen på berget Gerissim -
under hela år 3659. Låt oss nu tala lite om hur samarierna ser på framtiden.
Abood Cohen, i sommar kommer du, om Gud vill, att gifta dig -
med en vacker samarisk flicka. Och nu färdigställer ni er egen lägenhet -
på berget Gerissim för att flytta dit efter bröllopet i juli.
Vad har du för tankar om din egen framtid?
Personligen för min del undrar jag hur många barn jag kommer att få.
Vad ska jag kalla dem? Och om jag kanske får en son -
som brinner så för traditioner och kosher att han blir kantor.
Jag undrar om jag blir en Cohen Gadol, en överstepräst i framtiden.
Jag står i kö nu. Men jag måste vara den äldsta.
- Du har satsat ditt liv på att hålla den här gemenskapen vid liv.
Hur ser du på framtiden för den samariska församlingen?
- Det är en bra fråga. Jag ser samarierna växa i antal i framtiden.
Det kommer förmodligen att ge oss en del goda punkter, fördelar, -
men också en del utmaningar. En utmaning tror jag är hur vi ska kunna -
leva nära varandra när vi blir fler. Hur kan det till exempel vara möjligt -
att vi i framtiden är 10 000 samarier som försöker bo på detta berg?
För det som håller ihop detta samhälle är att vi lever tillsammans.
Och att i framtiden vara en stor gemenskap kan bli mer utmanande.
- Vad tänker samarierna om vad som kommer att hända med Israels folk?
- Åtminstone enligt samariernas tro, kultur och tradition -
ska alla Israels barn, alla Israels tolv stammar vid någon punkt i framtiden -
återförenas på Gerissimberget.
- Tror ni att alla Israels tolv stammar kommer att återvända till landet?
- Ja, det finns en vacker vers i Toran som säger att även om er kallelse -
är vid himlarnas slut ska Gud komma dit och föra er tillbaka. (Hes 11)
- Vad tror samarierna om hur historien om denna värld slutar?
- I Toran finns det inget som säger exakt att det kommer en sista dag.
Det finns en antydan i sista Mosebok där Mose lär israeliterna sin sång -
är han säger något i stil med "fram till domedagen".
Och det betyder inte exakt "den sista dagen".
Vissa människor tolkar det som att det i princip är den dag man dör, -
då man minns alla goda och dåliga saker som har hänt en.
Jag kan nämna att även vi har dikter och sånger om den sista dagen.
Dikten säger på sätt och vis i princip att Mose går tillbaka och ber Gud -
vaka över sitt folk. Även Messias, som i vårt fall heter Taheb, -
kommer för att vägleda världen i rätt riktning.
- Vad betyder Taheb? - Menar du vad ordet Taheb betyder?
- Ja. - Det betyder en som har blivit ren från synden, på sätt och vis.
Han har återvänt till Gud, kan man säga.
Och han är i princip en av de profeter Mose talade om.
I den samariska Toran står det att Gud säger till Mose -
att "jag ska ge dem en profet som du." Denna vers nämns i Toran.
För Gud visste att israeliterna snart skulle gå bort från Hans väg -
och behöver ytterligare en profet för att leda dem rätt igen.
Jag har en dröm om att åka runt i världen och dela vår historia med den.
Vissa människor varnade mig för att exponera samarierna för hela världen.
Jag funderade över det. Jag förstår varför de säger det.
Men jag tycker vi har en vacker historia att dela med oss av.
Särskilt här i det heliga landet, där palestinier och israeler lever ihop -
känner man inte till oss. Jag vill sprida mer medvetenhet, -
särskilt eftersom vi förr var de nordliga stammarna.
Förr var vi nordriket, och folk känner helt enkelt inte till detta.
Stöd gärna översättningen av programmen på HimlenTV7.
I Sverige: Swisha 123 677 9300
I Finland, ring stödnumret: 0600 10070 (10,01 EUR + lna)
Lyssna till hela meddelandet så blir donationen gjord. Tack för din gåva!
Översättning: Åsa Eriksson Himlen TV7