TRI ROD ROSENBLADT OPETTAA
ILOSANOMA SEURAKUNNAN RIKKOMILLE
Tänään käsittelen erästä tiettyä ongelmaa: -
miten me kristittyinä voisimme kohdata niitä, -
jotka pitävät itseään kristinuskon "alumneina".
En tietenkään tarkoita niitä, jotka ovat kuolemassa korotetut -
seurakunnan sotaväestä voittokulkueeseen.
Tarkoitan niitä, jotka uskoivat joskus, että Kristus ja Hänen verensä -
vanhurskautti heidät Jumalan edessä sekä takasi syntien anteeksiannon -
ja ikuisen elämän, mutta eivät usko siihen enää.
Evankeliumeissa esiintyy ihmisiä, jotka torjuivat Jeesuksen väitteen, -
että Hän on Jumala ja Messias, maailman Vapahtaja.
Näyttää, että heistä jokainen lähti pois joko surullisena tai suuttuneena.
Ensin otan käsittelyyn "surulliset": -
he kaipaavat ja ajattelevat luopuneensa kaikesta.
Toiseksi puhun, mitä evankeliumi sanoo "suuttuneille", vihaisille.
Minua vaivaa tavattomasti se, -
että on olemassa niin kutsuttuja Nimettömät fundamentalistit -ryhmiä.
Mutta sellaisia tukiryhmiä on.
Jos kristinuskosta luopuneille pitää olla kuntoutusryhmiä, -
haluaisin niiden nimien olevan "Nimettömät liberaalit", -
"Uusortodoksisesta protestanttisuudesta kuntoutuvat", -
"Nimettömät vapautuksen teologian puolestapuhujat" -
tai "Avoimen teismin eheytymis- ryhmä". Näette, mitä ajan takaa.
Amerikan fundamentalismi on sentään jonkinlaista kristinuskoa.
Mutta rehellisyyden nimissä ymmärrän, -
miksi on olemassa sellainen ryhmä kuin "Nimettömät fundamentalistit".
Monet ihmiset, joista aion tänään puhua, -
ovat Raamattu-uskollisten seurakuntien uhreja.
Jotkut pysyvät tässä kristinuskon muodossa vuosikausia.
Mutta eivät kaikki.
Syistä, jotka voi määrittää tarkasti, useammat kuin haluaisimme uskoa -
jättävät fundamentalistisen kristinuskon.
Samat mekanismit ovat usein taustalla myös tapauksissa, -
kun ihmiset jättävät wesleyläiset tunnustuskunnat.
Jotkut ovat siitä suruissaan, toiset suutuksissaan.
Sanot: "Seurakuntani ei ainakaan ole fundamentalistinen.
Se on sitä, mitä kutsutaan 'valtavirraksi'."
Jos asia on niin, sanomani ei ehkä ole hyödyksi sinulle.
En puhu juurikaan valtavirran kirkoista -
― luterilaisista, presbyteereistä ja episkopaaleista ―
koska niiden teologiasta ei ole riittävästi jäljellä, -
jotta se tekisi ihmisistä surullisia tai suuttuneita.
Saisi heidät ajattelemaan, että heidän pitää lähteä tai sydän särkyy.
Tai saisi pelkäämään, että he raivostuvat papille ja joutuvat putkaan.
Valtavirran kirkossa ei ole riittävästi teologiaa, jotta se järkyttäisi ketään.
Amerikan valtavirran protestanttisissa kirkoissa ei ole juuri mitään, -
paitsi etiikkaopetuksia ja auttamistyön kanavia.
Joku vitsailikin: "Teologian ongelma nykyään on, ettei sellaista ole."
Meistä kristityistä monet ovat tavan- neet kristinuskon "surullisia alumneja".
Samoin monet ovat tavanneet kristinuskon "suuttuneita alumneja".
Meistä suurin osa on tuntenut tai tavannut miehiä ja naisia, -
jotka sanovat, että kristinusko oli vuosia sitten osa heidän elämäänsä, -
mutta he eivät enää tunnusta Kristusta eivätkä minkäänlaista kristinuskoa.
Jokainen pastori törmää tällaisiin ihmisiin. Se tuntuu väistämättömältä.
Myös sinä ja minä tunnemme ja tapaamme heitä.
Olen törmännyt siihen vuosikymmeniä opiskelijatyössä, -
ensin opiskelijajärjestössä, sitten professorina.
Opiskelijoiden on ollut jostakin syystä helpompi kertoa totuus minulle.
He ovat pelänneet kertoa noita asioita pastoreilleen tai papeilleen.
Professorille voi olla helpompi sanoa, ettei enää usko Jeesukseen.
Tai että toivoisi voivansa uskoa Jeesukseen mutta ei enää pysty.
Maallikot ovat kuulleet jotakin saman- laista ystäviltään tai tutuiltaan.
Nykyään heitä on niin paljon, että heihin törmää pakostakin.
Puhutaan ensin "surullisista alumneista".
Heistä monet ovat seurakunnan rikkomia.
Tiedän, että se kuulostaa ankaralta. Kristittyä järkyttää kuulla sellaista.
Mutta näin monet kuvailevat sitä, mitä heille tapahtui.
Monet ovat varmasti kohdanneet myös sellaisia, -
jotka ovat kärsineet pahoistakin mielenterveysongelmista.
Seurakunta vetää puoleensa kaksi- suuntaisesta mielialahäiriöstä kärsiviä.
Onko se uusi nimitys maanis-depressiivisyydelle?
Kohtaamme myös niitä, jotka ovat sisäisen syyllisyyden lamauttamia.
Samoin niitä, jotka ovat niin pelokkaita, -
että selviytyminen päivästä päivään on sankariteko.
En puhu tänään näistä ihmisistä. Minulla ei ole siihen pätevyyttä.
Heille kuuluu kaikki mahdollinen apu ja empatia.
Mutta en siis puhu tänään näistä ihmisistä.
Kristinuskon surullisilla alumneilla tarkoitan satoja ja satoja ihmisiä, -
jotka tunsivat kristillisen seurakunnan sellaisena, -
mikä auttoi heidät epäuskosta tai tukahduttavasta moralismista -
pelastavaan uskoon Kristuksessa. He kuulivat Jumalan lakia saarnattavan.
Sitten he kuulivat, mitä Jeesus oli tehnyt heidän edestään ristillä.
Jeesus Jumalana ja ihmisenä täytti lain vaatimukset heidän edestään.
Hän kuoli heidän syntiensä tähden pelastaakseen heidät -
ja antaakseen heille ikuisen elämän. He kuulivat armosta Kristuksessa.
Että anteeksianto on vapaasti saatavilla Kristuksessa.
Että Kristuksen veri lunastaa syntiset. Kokonaan.
He uskoivat, ettei kristinusko ole niin- kään, mitä heidän sydämessään on, -
kun sitä, mitä Jumalan sydämessä on. Sen todistaa -
Kristuksen sovituskuolema heidän edestään ja heidän syntiensä tähden.
He uskoivat, että Kristuksen risti on pelastus.
Sen jälkeen tapahtui jotakin, mikä rikkoi heidät.
Se on jotakin, mikä voidaan määrittää, ainakin monissa tapauksissa.
Luterilaisessa seurakunnassani Missourin synodissa -
puhumme siitä lain ja evankeliumin hämmennyksenä.
Tri Charles Manske, Irvinen Christ Collegen perustaja ja johtaja, -
piti ensimmäisen vuoden opiskelijoille luentokurssin.
Siinä hän luonnehti eri kirkkokuntia: -
katoliset ― laki, luterilaiset ― laki―evankeliumi, -
wesleyläinen evankelikaalisuus ― laki―evankeliumi―laki.
Mielestäni Mansky osui oikeaan.
Kolmas kohta tuottaa paljon kristinuskon "surullisia alumneja".
Myös luterilaisilla ja reformoiduilla on kategoria, -
josta voi tulla yhtä tuhoisa kuin mistä tahansa wesleyläisestä, -
helluntailaisesta tai nasarealaisesta saarnasta.
Viittaan tietysti "lain kolmanteen käyttöön".
Luterilaisessa teologiassa "lain kolmannen käytön" konteksti -
selitetään Tunnustuskirjojen kolmannessa osiossa, -
etenkin "Yksimielisyyden ohjeessa".
Reformoitu tunnistaa kategorian välittömästi -
ja tunnistaa sen juontuvan Calvinista.
Jos ymmärrän oikein, se määritetään "Ykseyden kolmessa muodossa".
Mitä reformoidut tarkoittavat "lain kolmannella käytöllä"?
He väittävät sen olevan pelkästään informatiivinen: -
se elävöittää, mikä on Jumalan tahto kristityn arjessa.
Entäpä laki, että syvästi langenneina -
emme pysty ratkaisemaan ongelmaamme?
Että olemme syyllisiä Pyhän Jumalan ja Hänen pyhän lakinsa edessä.
Että ellei Jumala tee jotakin yksipuolisesti pelastaakseen meidät, -
olemme vailla toivoa ja tuomitut.
Reformaatiossa sitä kutsutaan "lain toiseksi käytöksi".
Luther piti sitä koko Raamatun lain pääfunktioksi.
Sen tarkoitus oli ajaa meidät Kristuksen, syntien sovittajan, luo.
Jos me reformoidut sovellamme "lain kolmatta käyttöä" väärin, -
ajaudumme lähelle pahamaineista sovellusosiota, -
joka on yleinen wesleyläisissä ja evankelikaalisissa saarnoissa.
Jos hoidamme hommamme huonosti, herkkä kristitty voi joutua orjuuteen, -
joka vastaa mitä tahansa orjuutta hirmuvallan alla.
Aivan kuin kymmenen käskyä eivät olisi tarpeeksi mahdottomat, -
saarnat kristillisestä käyttäytymisestä, etiikasta ja elämästä -
voivat saada kristityn epätoivoiseen epäuskoon.
Ei iloiseen vaan traagiseen, epä- toivoiseen ja surulliseen epäuskoon.
Se on kristityn iloton vastine Jack Mormoneille: -
nämähän lopuksi myöntävät itselleen ja muille, -
etteivät he täytä ei-kristillisen kultin lakeja, ja hylkäävät koko touhun.
Kristillisessä kontekstissa mekanismi voi olla hyvin yksinkertainen: -
Ihminen uskoo, että hänet on van- hurskautettu sovintoveren ansiosta.
Jeesuksen kärsimyksen ja kuoleman tähden -
Jumala on antanut anteeksi synnit, adoptoinut sinut lapsekseen, -
antanut Pyhän Hengen, sovittanut sinut itsensä kanssa ja niin edelleen.
Jakeet, kuten "Olkaa siis te täydelliset, -
niinkuin teidän taivaallinen Isänne täydellinen on" -
näyttävät nyt ensilukemalta mahdollisilta.
Paavali: "Kaikki minä voin hänessä, joka minua vahvistaa." Sama juttu.
Sitten tajuaa, että ei-uskovana tehdyt virheet voi ymmärtää, -
mutta se aika on nyt ohi: sitä on Jumalan perhettä, -
Hänen runsaiden lahjojensa vastaan- ottaja, ja sitten tapahtuu odottamaton.
Synti on edelleenkin osa elämää.
Se vastustaa itsepintaisesti eikä anna kitkeä itseään niin kuin odotit.
Jos edelleen teen syntiä, se näyttäisi todistavan, -
etten ole tosiuskova. Luulemme, että pitää syntyä uudesti uudelleen.
Mistä tiedän tämän "sisältä päin"?
Minun ei todellakaan tarvitse haeskella sanoja.
Vartuin pietistisessä norjalaisessa luterilaisessa seurakunnassa.
Ellet ole kuullut sanaa "pietismi", -
se alkoi Saksasta luterilaisten, kuten Arndtin, Spenerin ja muiden parista.
He halusivat "elävämpää kristinuskoa" kuin muoto, -
jota opetettiin ja kannatettiin Saksan luterilaisissa seurakunnissa.
Näin Saksan, Ruotsin, Norjan, Tanskan ja USA:n luterilaiset -
olivat aivan kuin Biola-yliopisto tai Wheaton College.
Reformaatio korostaa Kristusta ulko- puolellamme, Kristuksen kuolemaa.
Syntisten lahjavanhurskautta lakattiin korostamasta.
Korostus siirtyi yksilön kääntymiskokemukseen -
ja todellisen kristityn voitokkaaseen elämään päivittäin.
Seurakuntani pietismi teki minusta agnostikon teini-ikäisenä.
Kuvittele pyhäkoulun opetusohjelmaa täynnä raamatunkertomuksia.
Jokainen kerta on laadittu opettamaan moraalisen läksyn.
Varokaa pyhäkoulun opetusohjelmaa. Se on vaarallista lapsille.
Yksi elämäni onnellisimmista päivistä oli, kun seisoin kirkon eteishallissa -
ja ihana isäni vapautti minut pyhäkoulusta.
Muistan yhä, missä minä seisoin ja missä hän seisoi.
Muistan, mikä urheilupusakka hänellä oli päällä.
Hän kysyi: "Millaista oli pyhäkoulussa?" - "Ihan ookoo".
Hän luki rivien välistä. "Haluaisitko lopettaa" - "Se olisi ihanaa!"
Hän sanoi: "Älä mene sinne enää. Tule aikuisten puolelle."
En ymmärtänyt siitä murto-osaa.
Tiesin vain, että hän oli vapauttanut minut kertaheitolla -
harmaatukkaisten naisten käsistä. He yrittivät tehdä minusta moraalisemman
Raamatun kertomusten avulla. Se oli kuin vankilapako.
Hän teki taas elämästäni onnellisem- man. Eikä se ollut viimeinen kerta.
Vaikken ole reformoitu enkä tunne asiaa läpikotaisin, -
otan esiin pari kategoriaa Heidelbergin katekismuksesta -
arvauksenani siitä, miten reformoi- duilla on samoja mekanismeja -
ja ongelmia, ainakin jos kategorioita toteutetaan väärin.
Mietitäänpä paradigmaa syyllisyys ― armo ― kiitollisuus.
Eikö reformoiduilla ole samanlainen ongelma -
kuin luterilaisilla on pietismin kans- sa, ainakin jos se toteutetaan väärin?
Jos olen valittu ja uudistettu, miksi kiitollisuuteni on niin vähäistä?
"Mitä enemmän hosun, sitä enemmän jään jälkeen."
Tai: "Jos todella olisin valittu, se näkyisi elämässäni selvemmin."
Tai: "Ehkä vain petän itseäni. En ole oikeasti valittu, -
sillä minulla ei ole rauhaa, iloa eikä luottamusta, joista Paavali puhuu.
Valehtelisin, jos väittäisin muuta."
Wesleyläiset ovat tässä sotkussa kainaloita myöden.
Wesleyn tehtävänanto pastoreille oli selvä.
Heidät oli kutsuttu ensinnäkin evankelioimaan pakanoita.
Wesley onnistui siinä kiitettävästi.
Toiseksi pastorien piti kehottaa seurakuntalaisia täydellisyyteen.
Siinä Wesley mielestäni reputti.
Wesleyläiset voivat syyttää meitä luterilaisia monista näistä asioista.
Me Missourin luterilaiset yritämme syyttää luterilaisesta pietismistä -
Strasbourgin reformoituja, mutten ole varma, -
ettemmekö olisi tehnyt sitä omin neuvoin.
Herrnhutilaisen von Zinzendorfin sekä Böhlerin kautta -
me luterilaiset jätimme pietismin sotkua perinnöksi Wesleylle.
Siitä voi lukea Wesleyn omaelämäkerroista.
Tosiasiassa me luterilaiset onnistuimme turmelemaan -
kaikenlaisia tunnustuskuntia tällä pietismin "skubalalla".
Tuo ulostetta tarkoittava kreikan sana on sievästi käännetty "roskaksi".
Ei vain luterilaisia seurakuntia, vaan vapaaseurakunnat, -
Wesleyn veljekset ja Cotton Matherin Uudessa maailmassa.
Jonathan Edwardsista en tiedä.
Tämä asia ei tuntenut eikä tunne rajoja.
Lopputulos on kuitenkin aina sama: -
särkyneet, surulliset entiset kristityt, -
jotka luopuivat toivosta elää kristityn elämää niin kuin Raamattu kuvaa.
Niinpä he tekevät jotakin, mikä on tervettä: he lähtevät.
Heistä näyttää, että "kristinuskon sanoma rikkoi heidät piinapenkissä".
Tuntuu paremmalta nauttia edes hieman maallisista iloista -
ja joutua tuomituksi -
kuin yrittää päivittäin kristittynä jotakin, missä jatkuvasti epäonnistuu -
ja silti joutua tuomituksi. Uskokaa pois. Tältä se näyttää.
Avainkysymys tuntuu olevan hyvin perustavanlaatuinen.
Pelastavatko risti ja Kristuksen veri kristityn, -
joka epäonnistuu kristillisessä elämässään?
Vai eivätkö ne pelasta? Valtaosa sanoisi toivovansa, -
että Kristuksen veri riittää pelastamaan syntisen.
Aivan yksikseen, vain Kristuksen veri, paljas usko siihen, -
yksin usko, usko ilman tekoja, -
Jumalan vanhurskaus laista riippumatta, -
risti, jonka kautta Jumala vanhurskauttaa jumalattomat.
Ja niin edelleen. Onko toistaiseksi kaikki hyvin?
Mutta riittääkö Kristuksen veri pelasta- maan yhä syntisen kristityn vai ei?
Päteekö evankeliumi kristittyihinkin vai ei?
Minusta näyttää, että kategoria "syntinen" pätee yhä minuun, -
kategoria "syntinen" pätee yhä sinuun -
ja kategoria "syntinen" pätee yhä kaikkiin kristittyihin.
Jos olet täydellisyyteen päässyt wes- leyläinen, sanani eivät päde sinuun.
Mutta meidän muiden osalta Lutherin sanat ovat ratkaisevan tärkeitä: -
"kristitty on samanaikaisesti syntinen ja Pyhän Jumalan vanhurskauttama."
Ovatko Lutherin sanat Raamatun mukaisia vai ei?
Onko Raamatun mukaista sanoa, että kristitty on "simul justus et pecator"?
Olemmeko me kristityt pelastettuja samalla tavalla kuin silloin, -
kun meidät kastettiin tai kun tunnustimme, -
että puolustuksenamme on vain Kristuksen veri ja vanhurskaus?
Ja että "hyvät tekomme" ovat kuin käytetty kuukautissuoja, -
kuten Raamattu sanoo.
Ovatko kristityt saaneet pelastuksen yhä lahjana vai eivät?
Olemme melko varmoja, että lahjavanhurskaus pelastaa syntiset.
Mutta voiko lahjavanhurskaus pelastaa kristityn?
Ja voiko se pelastaa hänet yksinään vai ei?
Se, mitä vastaamme, määrittää, -
onko meillä mitään sanottavaa kristinuskon surullisille alumneille.
Pelastaako lahjavanhurskaus epäonnistuneet kristityt vai ei?
Me luterilaispapit emme ole onnistuneet kovin hyvin -
viemään läpi keskeistä sanomaa lahjavanhurskaudesta.
Toivottavasti te olette onnistuneet siinä paremmin.
Vuosia sitten tehty jättitutkimus osoitti, -
ettemme me luterilaispapit ole saa- neet edes jäseniämme vakuutettua -
Kristuksen ristin ja veren riittä- vyydestä. Tarkoitan luterilaisia, -
jotka eivät ole ikinä olleet herätyskokouksessa -
eivätkä katsoneet hullua TBN-kanavaa.
Kirjan nimi on "A Study of Generations".
Se osoitti, että luterilaisista 75 prosenttia synodiin katsomatta -
antoi täydelliset roomalais-katoliset vastaukset.
"Oletko varma pääseväsi taivaaseen?" - "Toivon niin."
"Jos pääset sinne, minkä nojalla?"
"Puolisoni kanssa annoimme kymmenykset valtaosan ajasta.
Me molemmat lauloimme kuorossa. Opetimme pyhäkoulussa.
Olin johtajistossa eri seurakunnissa." Täydelliset katoliset vastaukset!
"Surullisten alumnien" täytyy saada kuulla, kenties ensikertaa, -
että epäonnistuneet astuvat taivaa- seen, otetaan avosylin vastaan sinne -
ja loikkivat taivaaseen kuin vasikat kevätlaitumelle -
nauraen niin kuin se olisi liian hyvää ollakseen totta.
Epäonnistuneet pääsevät sisään ja luultavasti vielä kuvaamallani tavalla.
Raamatussa kuvatussa kristityn elämässä epäonnistuneet -
sanovat luultavasti: "Oliko se niin helppoa?
Vain Kristuksen risti ja verikö?
Vain Hänen vanhurskautensako an- nettuna minulle lahjana? Älä vitsaile.
Taivasko on meidän vain Jeesuksen työn ansiosta minun ulkopuolellani, -
ristillä, eikä sen vuoksi, mitä Kristus teki minussa, sydämessäni, -
kristityn elämässäni, käytöksessäni? Voi minua tuomittua."
Mutta se onkin kaiken ydin.
Jeesukseen uskovana sinua ei tuomi- ta. Ei ketään Jeesukseen uskovaa.
Ei ainoatakaan.
C.S. Lewis: "Eskatonissa tulee olemaan paljon yllätyksiä."
Taivaassa tulee olemaan ihmisiä, joiden emme uskoisi pääsevän sinne.
Ajattele ei-israelilaista, jonka C.S. Lewis asetti tarkoituksella taivaaseen -
"Narnian viimeisessä taistelussa". Voi pojat, raivostuttiko se kristittyjä!
Aslan sanoi hänelle: "Ihmettelet varmasti, miksi olet täällä." - "Kyllä."
Hän kertoo, että taivaassa tulee olemaan Jeesukseen uskovia, -
jotka eivät ikinä käyneet kirkon ovesta sisään.
En tarkoita, etteikö pidä käydä tilai- suuksissa, kasteella ja ehtoollisella.
Tarkoitan vain, että usko Jeesukseen pelastaa ― yksinään, paljaana, -
riippumatta teoista.
Siellä tulee olemaan joukoittain roomalais-katolisia, -
ihmisiä, jotka eivät kuunnelleet pappien teologiaa, -
vaan uskoivat Jeesuksen veren riittä- vyyteen, puhuivatpa papit mitä ikinä.
Niitä, jotka uskoivat vain Jeesukseen ja Hänen sovintovereensä -
täydellisenä maksuna heidän synneistään.
Siellä tulee olemaan prostituoituja, huumediilereitä ja jopa pari juristia.
Siellä tulee olemaan kulttien jäseniä, jotka eivät täysin ymmärtäneet, -
mitä kulttijohtaja opetti, vaan luottivat Jeesuksen vereen ja ristiin -
syntiensä ja pahuutensa sovituksena. Yllätyksiä, paljon yllätyksiä.
Minua vaivaa sanoa se, mutta siellä tulee olemaan pari verovirkailijaa -
ja jopa kongressin jäseniä.
Jokaisella on mielessä jokin ihmisryhmä ― nuo ovat minun.
Siellä saattaa olla myös pari teologia, jotka uskoivat Jeesukseen, -
luottivat Jeesuksen vereen eivätkä mihinkään muuhun veren lisäksi.
Siellä saattaa olla pari viheliäistä vasemmistolaista professoriakin, -
akateemikkoja, jotka luopuivat perustuslaista -
ja täyttivät oppilaidensa päät sosialismilla, -
pelkureita, roskaväkeä, pohjasakkaa, vastenmielisiä pölkkypäitä, -
tyhjäntoimittaja-isiä, murhaajia, kaikenlaista joutoväkeä.
Ja he kuolivat uskoen Jeesukseen ja Hänen vereensä ainoana toivonaan.
Kysy itseltäsi, onko "sola fide" totta vai ei -
epäonnistuneiden kristittyjen elämässä?
Onko Paavalin kirje galatalaisille totta vai ei?
Jos Galatalaiskirje on totta, kuten se varmasti on, -
mutta emme puolusta sitä tänään, -
voiko epäonnistunut kristitty pelastua pelkästään ristin ja veren kautta?
Vai voiko hän olla pelastumatta yksin Kristuksen veren ja ristin nojalla?
Jos vastaat: "Kyllä hän voi", -
sanoma ei ole mennyt perille valtaosalle Jack Kristityistä.
Monesti laki on jo tehnyt työnsä heissä.
Voi pojat, onko se ikinä tehnyt työtään heissä.
He eivät tarvitse yhtään enempää lakia.
Laki tappoi ja tappaa heitä.
Paavali sanoo, että laki kuolettaa. Totta! Hän piti sitä lain tehtävänä.
Laki on suunniteltu murskaamaan, murskaamaan ihmisylpeyden -
ja itseriittoisuuden Jumalaa kohtaan.
Se on tarkoitettu kuolettamaan, suunniteltu kuolettamaan.
Raamatun yhteys on laki/synti.
Synnille antaa voimaa laki.
Lisäksi laki on tarkoitettu pahentamaan ongelmaa.
Se on bensaa liekkeihin.
Haluatko synnin rehottavan? Mene seurakuntaan, jossa saarnataan lakia,
saarnataan lakia uudelleen, tiukemmin ja syvemmin -
ja sitten saarnataan vielä lisää lakia.
Mieti John Lithgown esittämää lakia saarnaavaa pappia Footloose-filmissä.
Etkö kavahtanutkin? Jopa etelän baptisti kavahti sitä hahmoa.
Tanssiminen koulussa oli kristitylle raja, jolta ei ollut enää paluuta.
Lithgow ei suostunut kuuntelemaan tytärtään, -
vaikka se olisi tuonut maailman- rauhan. Pojat, hän oli vanhurskas!
"Footloosessa" Lithgow'n vaimon olisi pitänyt olla pastori.
Älkää siteeratko minua. Voin saada potkut synodista, koska vitsailen näin.
Missourin luterilaiset: Se on vitsi!
Rauhoittukaa. Tai Phil Hendryn sanoin: "Ei haittaisi nauraa."
Ei-luterilaiset: Tämä on sisäpiirin vitsi.
Kysykää luterilaisilta ystäviltänne, miksi se on vitsi piireissämme.
Koko Footloose-elokuva oli jeesukseton -
― ei ristiä, ei sovitusta, ei mitään kristillistä.
Aivan kuin "Tulivaunut" ― täysin kristukseton ja evankeliumiton.
Monet Jack Kristityt ovat kuulleet saarnattavan vain lakia.
Evankeliumi hukkui kristityn elämä -saarnojen sekaan.
He väsähtivät ja lähtivät.
Syvällä heidän sisimmässään on sanoinkuvaamatonta surua.
Ellemme ymmärrä sitä, meidän pitäisi ymmärtää.
He masentuivat.
Heillä oli suuret toiveet, mutta epäonnistuminen murskasi heidät.
C.F.W. Walther sanoi, että kun laki on kerran murskannut, -
evankeliumia täytyy heti julistaa sellaiselle ihmiselle ― heti!
Walther sanoi, että heti kun pastori aistii lain tehneen kuolettavan työnsä,
hänen täytyy julistaa Kristusta, ristiä ja verta vapiseville, -
epätoivoisille ja murtuneille.
"Ole turvallisella mielellä; sinun syntisi annetaan sinulle anteeksi".
"Ei Ihmisen Poika tullut palveltavaksi, vaan palvelemaan -
ja antamaan henkensä lunnaiksi monen edestä." "Älä pelkää, -
sillä teidän Isänne on nähnyt hyväksi antaa teille valtakunnan."
"Tulkaa minun tyköni, kaikki työtätekeväiset ja raskautetut, -
Ottakaa minun ikeeni päällenne... Sillä minun ikeeni on sovelias, -
ja minun kuormani on keveä." "Särjettyä ruokoa hän ei muserra, -
ja suitsevaista kynttilänsydäntä hän ei sammuta."
"Muista minua, kun tulet valtakuntaasi."
"Totisesti minä sanon sinulle: tänä päivänä pitää sinun oleman -
minun kanssani paratiisissa." "Se on täytetty."
"Kristus on lunastanut meidät lain kirouksesta, -
kun hän tuli kiroukseksi meidän edestämme."
"Hän 'itse kantoi meidän syntimme' ruumiissansa ristinpuuhun."
"Sen, joka ei synnistä tiennyt, hän meidän tähtemme teki synniksi".
"Sillä te olette kaikki uskon kautta -
Jumalan lapsia Kristuksessa Jeesuksessa. Sillä kaikki te, -
jotka olette Kristukseen kastetut, olet- te Kristuksen päällenne pukeneet."
"Sillä armosta te olette pelastetut uskon kautta, ette itsenne kautta -
― se on Jumalan lahja ― ette tekojen kautta, ettei kukaan kerskaisi."
"Mutta joka ei töitä tee, -
vaan uskoo häneen, joka vanhurskauttaa jumalattoman, -
sille luetaan hänen uskonsa vanhurskaudeksi".
"Niin päätämme siis, -
että ihminen vanhurskautetaan uskon kautta, ilman lain tekoja."
"Tiedämme, ettei ihminen tule vanhurskaaksi lain teoista, -
vaan uskon kautta Jeesukseen Kristukseen".
"Mutta nyt Jumalan vanhurskaus [...] on ilmoitettu ilman lakia, -
se Jumalan vanhurskaus, joka uskon kautta Jeesukseen Kristukseen -
tulee kaikkiin ja kaikille, jotka uskovat".
"Koska me siis olemme uskosta vanhurskaiksi tulleet, -
niin meillä on rauha Jumalan kanssa -
meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen kautta".
"Niin ei nyt siis ole mitään kadotustuomiota niille, -
jotka Kristuksessa Jeesuksessa ovat."
Puhutaanpa sitten kristinuskon "suuttuneista" alumneista.
Se ei ole epätavallista.
He eivät tavallisesti ole siirtyneet kristinuskosta toiseen uskontoon.
He eivät myöskään ole vaihtaneet tunnustuskunnasta toiseen.
He ovat usein vihaisia kaikille uskonnoille -
ja kaikille jotakin uskontoa edustaville, eritoten kristityille.
Se on luonnollista.
Loppujen lopuksi kristinusko oli se, mikä imi heidät tyhjiin ja heitti pois.
Näkyvimpiä esimerkkejä ovat edesmennyt koomikko Sam Kinison -
ja entinen roomalais-katolinen George Carlin.
Luultavasti tiedät nykyajasta paremmin esimerkkejä kuin minä.
Ympärillämme on tällaisia ihmisiä. Jotkut heistä ovat ystäviämme.
Tai ainakin olemme törmänneet sellaisiin.
Sellaiset ihmiset eivät ole kovin harvassa näinä päivinä.
En pysty syväluotaamaan tällaisia ihmisiä tällä luennolla -
enkä ole psykologi.
Uskon kuitenkin, että myös "suuttuneilla alumneilla" on historia, -
joka voidaan tarkasti määrittää.
He sanovat usein, että kristinusko huijasi heidät nielemään syötin, -
aivan kuten automyyjä huijaa nuortaparia ostamaan auton.
Heille luvattiin, että uudesta elämästä Kristuksessa -
tulee voitokas, Jumalan suunnittelema tie maalliseen onneen.
Heille luvattiin uusi voima, joka ratkaisee heitä vaivaavat ongelmat.
Kun lupaukset eivät toteutuneetkaan, -
näille uskoville vihjailtiin, että he tekevät jotakin väärin.
He eivät lukeneet Raamattua kyllin tai rukoilleet riittävästi tai oikein.
Eivät käyneet tarpeeksi tilaisuuksissa eivätkä harjoittaneet yhteyttä kyllin.
Täytä aukkopaikat. Joku pastori tai maallikko sanoi, -
ettei kristinusko toiminut, koska he tekivät jotakin väärin.
Usein he ottivat neuvosta vaarin ja yrittivät tehdä paremmin ja oikein, -
jotta se toimisi.
Mutta siltikään kristinuskon lupaukset eivät täyttyneet. Se ei toiminut.
He yrittivät kaikkensa, mutta kristinusko ei vastannut odotuksia.
Sitten heitä syytettiin siitä, etteivät he onnistuneet.
Sen lisäksi, että he kokevat pettymystä, -
he kokevat tulleensa petetyiksi, huijatuiksi. Ja he ovat kovin vihaisia.
Toinen esimerkki: ne, jotka kuulivat paljon Kristuksesta ja sovintoverestä -
tai rististä evankelistisessa kokouksessa. Heistä tuli kristittyjä.
Sitten he kuulivat hyvin vähän tuota ihanaa sanomaa -
viikoittaisessa opetuksessa seurakunnassa.
Sen sijaan he kuulivat reseptejä, miten voittaa synti ― yhä uudelleen.
Hekin usein luopuvat kristinuskosta.
Ja he ovat vihaisia sen takia. Tosi vihaisia.
En syytä heitä. Sinunkaan ei pitäisi.
Seurakunnan velvollisuus on julistaa evankeliumia heille viikoittain.
Syvällä sisimmässään he tietävät sen.
Mutta ellei niin tapahdu, he reagoivat. Minäkin reagoisin.
Mitä muuta tarjottavaa seurakunnalla on miehelle, naiselle ja lapselle -
kuin Kristus ja Hänen työnsä heidän puolestaan? Ei paljonkaan.
Ei mitään verrattavissa synninpäästöön -
eikä osallisuuteen Kristuksen ruumiista ja verestä, -
jotka murrettiin ja vuodatettiin heidän syntiensä tähden.
Ei verrattuna heidän ja syntiensä edestä ristiinnaulitun -
ja heidän vanhurskaudekseen ylös- nousseen Kristuksen evankeliumiin.
Voiko näitä "vihaisia alumneja" auttaa mitenkään? Uskon, että voi.
Vastaus tulee henkilöltä, joka on lähellä näitä vihaisia.
Keneltä? Sam Kinisonin veljeltä.
Miksi? Eräänä iltana vuosia sitten satuin katsomaan -
"60 minuuttia" -haastattelun Kinisonin veljestä.
Sam kuoli kolarissa valtatiellä Las Vegasin lähellä.
Veli kertoo, että kun Sam teki kuolemaa, -
veli keinutti hänen päätään sylissään.
Haastattelija kysyi veljeltä Samin vihasta kristinuskoa kohtaan.
Bill kysyi: "Etkö usko, että Sam oli kristitty uskova? Olet väärässä!
Sam kuoli Jeesukseen uskovana. Tapaat hänet varmasti taivaassa.
Sam ei ollut vihainen Jeesukselle vaan kristikunnalle."
Hyppäsin tuolistani: "Siinä se tuli!"
Vastaus tuli Sam Kinisonin veljeltä.
Mitä tarkoitin? Voimme sanoa vihaisille jotenkin näin: -
"Ymmärrän! Et ole vihainen Jeesukselle vaan kristikunnalle.
Tervetuloa kerhoon! Niin minäkin olen, samoin lukuisa joukko kristittyjä."
Tätä ajatusta täytyy hieman pohtia.
"Olenko valmis sanomaan niin?" Se ei ole helppo kysymys.
Monet papit vastaavat ennustettavissa olevaa psykologista profiilia.
Meillä on läheinen suhde äitiin mutta ei isään.
Siksi tämä kysymys voi olla todella vaikea.
Papeista valtaosalle yhteys Jeesuksen ja seurakunnan, äitisymbolin, välillä -
on niin tiivis ja identtinen, että suuttumus seurakuntaa kohtaan -
on sama kuin olisi vihainen Jeesukselle.
Suosittelen, että ainakin keskusteluissa "vihaisten" kanssa -
samaistumme heidän vihaansa: "Tietysti olet vihainen. Luulin, -
että olet vihainen Kristukselle." Tiedän, että se on vaikeaa.
Se herättää meissä kiperiä kysymyksiä, -
etenkin meille pastoreille, jotka olemme läheisempiä äidin kanssa, -
valitettavasti valtaosalle siis. Mutta otetaan isku vastaan.
Se on yleistä, kun puhe on vaikkapa ristiretkistä tai inkvisiosta.
Kukaan ei halua puolustella kirkon tekoja historiassa.
"Vihaiset alumnit" kuuntelevat tarkkaan, puolustammeko kirkkoa -
yhtä paljon kuin evankeliumia.
Suosittelen, ettei kirkkoa ei pidä puolustaa niin kuin evankeliumia.
Suosittelen myöntämään kirkon julmuudet historiassa.
Luterilaisten ei pidä yrittää selostaa heille yksityiskohtia -
Lutherin "kaksi valtakuntaa" -opista.
Kerron pari nolostuttavaa esimerkkiä oman kirkkokuntani historiasta.
Vastaavia löytyy jokaisesta kirkkokunnasta.
Luterilaisen kirkon kaksi pahinta häpeäpilkkua -
liittyvät talonpoikaiskapinaan ja anabaptistien vainoon 1500-luvulla.
Talonpoikaiskapina pelotti Lutheria syvästi. Hän pelkäsi anarkiaa.
Kirjeessään saksalaisruhtinaille Luther käski näiden käyttää miekkaa -
ja lyödä kuoliaaksi kaikki, jotka käyttäytyivät vallankumouksellisesti.
Pian hän perui käskynsä, mutta oli liian myöhäistä.
Talonpojat luulivat, että Luther tukee heitä, -
joten he hämmästyivät saatuaan selville, että Luther oli käskenyt -
ruhtinaat tappamaan heidät. Synkkä luku kirkkoni historiassa.
Anabaptistit edustivat "Hengeltä saatua" anarkiaa kirkossa.
Sille ei ollut sijaa kirkon järjestyksessä.
Luther raivosi heillekin.
Luterilaiset "kastoivat" heitä pitämällä heitä veden alla kymmenen minuuttia.
Reformoidut ja katoliset tekivät samoin. Puhun vain omasta kirkostani.
Häpeällistäkö? Ilman muuta.
En halua yhtään puolustella tällaisia teloituksia.
En voi muuta kuin olla samaa mieltä niiden kanssa, joista puhun.
Sama pätee antisemitistisiin teksteihin, joita Luther kirjoitti.
Jos muuten lapsesi ovat valtion propagandavarastossa, -
jota kutsuttiin ennen julkiseksi koulujärjestelmäksi, -
älä ylläty, jos tämä on Lutherista ainoa fakta, jonka he oppivat.
Jos puhuisimme maallisesta kontekstista, -
sanoisin samaa Thomas Jeffersoniin liittyvästä opetuksesta.
Ainoa fakta, jonka lapset oppivat "koulussa" on, -
että Jefferson sai lapsen orjatyttönsä kanssa.
Tutkimus voi osoittaa, että se ei ole totta. Isä saattoi olla hänen veljensä.
Hänen varoituksensa vallan keskitty- misestä keskushallinnolle sivuutetaan.
Lapset oppivat, että hänellä oli orjia ja hän oli orjatyttönsä lapsen isä.
Sanoin ehdottavani, että myönnämme kirkon julmuudet.
Voi syntyä kiusaus yrittää tasapainottaa syytöksiä -
kertomalla hyvistä asioista, joita kirkko on tehnyt. Al Schmidtin kirja.
Neuvoisin olemaan tekemättä sitä, -
ainakin evankelistisissa ja apologeettisissa keskusteluissa.
Kun olen kuullut Sam Kinisonin veljeä, en halua jättää asiaa siihen.
Jos myönnämme kirkon virheet, "vihaiset" pysyvät tyytyväisinä.
He oikeuttavat antikristillisen tilansa ja jäävät yhä loitolle evankeliumista.
Jos laki on tehnyt työnsä, seuraavaksi haluan puhua heille evankeliumista.
Tahdon puhua Jeesuksen väitteistä, etenkin väitteistä, -
mitä Hän tekisi syntisten, minun ja hänen, edestä ristillä.
Te luterilaiset pastorit, älkää puhuko minulle Raamatun totuuksista, -
joita he voisivat tai joita heidän pitäisi oppia sakramenttikurssillanne.
He eivät tule kursseillenne oppimaan mistään ― he ovat liian vihaisia.
Sama koskee reformoituihin pastoreihin.
Nyt ei ole sopiva hetki puhua heille Raamatun totuuksista, -
joita he voisivat oppia kursseillanne ennaltamääräämisopista.
He eivät tule kursseillenne oppimaan valinnasta tai mistään muustakaan.
He ovat liian vihaisia.
Mitä sitten teen? Puhun evankeliumista, -
niin kuin siihen voi uskoa täysin irrallaan kirkosta.
Sanot: "Raamattu ei opeta niin seurakunnasta."
Vastaukseni: "Tärkein ensin. Tämä kaveri tarvitsee Kristusta.
Kristusta pappina, Kristuksena, joka vuodatti verensä hänen edestään, -
joka antaa ikuisen elämän syntiselle lahjana."
Hänen mielestään kirkko pitää hänet erossa Kristuksesta.
Jos hän alkaa luottaa Kristukseen ja Hänen sovituskuolemaansa, -
hän saattaa myöhemmin oppia, ettei pidä jättää seurakunnankokousta.
Mutta ei nyt. Hänelle seurakunta ja sen käytös on "skandaali".
Todellisen skandaalin sijaan, josta Paavali kirjoittaa.
Todellinen skandaali on Paavalin mukaan se, -
että olemme syntisiä, tuomion alaisia. Emme voi sovittaa itseämme.
Todellinen skandaali on, että jonkun toisen täytyy tyydyttää -
Jumalan oikeudenmukaisuus puoles- tamme, koska emme kykene siihen -
emmekä halua tehdä sitä. Me syntiset siis tarvitsemme Välimiestä.
Ilman Häntä olemme tuomittuja. Raamattu sanoo: "yksi on Jumala, -
yksi myös välimies Jumalan ja ihmis- ten välillä, ihminen Kristus Jeesus."
Tuomiolla Jumalan laki julistaa meidät tuomituiksi ― ja se on oikein.
Mutta evankeliumi on, että Jumalan Poika suostui kuolemaan edestämme-
ja kärsimään tuomion ja rangaistuksen puolestamme.
Hän ei vain luvannut tehdä niin. Hän teki sen. Ristillä. Lahjaksi.
Jokaisen edestä. Laki vaikenee tuomiopäivänä.
Meitä ei vaienneta. Room. 5:8.
Jos ystäväsi näkee hetkenkin, ettei evankeliumi keskity seurakuntaan -
vaan Kristuksen ylösnousemukseen, -
hän saattaa ajatella niin ensikertaa elämässään.
Polvistuuko hän Kristuksen uhrikuoleman edessä? Kuka tietää.
Mutta olet tehnyt hänelle suuren palveluksen.
Toivon kaikkien vihaisten agnostik- kojen ja ateistien ymmärtävän, -
että syynä oli se, kun he torjuivat Jeesuksen väitteet identiteetistään -
ja sovitustyön ristillä. Se on edistystä.
Jos torjuu evankeliumin muista syistä, sekoittaa Jeesuksen perusväitteen -
sekä UT:n kirjoittajien väitteet.
Olen sanonut: "Olet harvoja, jotka ovat torjuneet evankeliumin oikeista syistä.
Onnea! Pohdi kuitenkin edelleen, miten runsas lahja Jeesuksen uhri on.
Pohdi, onko se totta. Mieti, heräsikö Hän kuolleista vai ei?"
Jos Jeesus nousi kolmantena päivänä kuolleista, -
se on paras syy uskoa, että Hänen väitteensä on tosi, -
että Hän kuoli sinun ja sinun syntisi puolesta -
ja Hänen tarjoukseensa ikuisesta elämästä voi luottaa. Kiitos.
Suomennos: Marianne Tenetz