Jokaisella on sankarinsa.
Minun sankarini on isäni.
Äidin kuoltua olemme olleet kahdestaan.
Hän värittää elämääni.
Kumpi? - Tuo.
Aina en ymmärrä hänen neuvojaan mutta luotan häneen.
Yhteinen harrastuksemme on juokseminen.
Jonain päivänä juoksen häntä kovempaa.
Silloin voitan maailman kaikki maratonkilpailut.
Abby, mikä hätä?
Ainakin se oli suunnitelmani.
Menetän näkökykyni.
Lukisitko minulle alimman rivin, jonka näet.
Kyse on silmäsyövästä.
Valitettavasti tulet sokeutumaan.
Sinä päivänä isäni katosi.
Isä!
Herätys juoksukamu.
Luulin hänen pysyvän tukenani. Taisin olla väärässä.
Isä, missä olet?
Sinä hylkäsit minut.
Missä olet? Minne menit?
Etkö rakasta minua enää?
Olenko vielä kaunis?
Etkö ole enää ylpeä minusta?
Kuinka saatoit hylätä minut, silloin kuin eniten tarvitsin sinua.
Isä. Miksi hylkäsit minut?
Abby luulee minun jättäneen hänet.
Sen kuuleminen satuttaa.
Hän on oikeassa.
Olen jättänyt hänet.
Pystymme säilyttämään silmän. - Kyse on tyttärestäni.
Minun pieni tyttäreni.
Jätin hänet, että hän ymmärtäisi rohkeutensa, -
ja näkisi sisäisen kauneutensa.
Jätin hänet haastamaan itsensä uusin tavoin.
Lähdin, jotta hän näkisi kuinka vahva hän on.
Abby, minä tässä. - Isä?
Miksi jätit minut? - Olen ollut kokoajan tässä.
Olen kokoajan ollut läsnä.
Kukaan ei usko sinuun enemmän kuin minä.
Mieti, miten pitkälle olet päässyt.
Isäni antoi minulle, mitä tarvitsin, ei sitä, mitä halusin.
Valmiina?
Rakkautta on, että antaa toisen nähdä oma arvonsa.
Ajattelin, etten voisi toteuttaa unelmaani. Etten enää juoksisi.
Vaikka en näen isääni, tiedän hänen ohjaavan minua.
Suomennos: A. Eskola