Sittemmin ajat ovat muuttuneet -
ja eloonjääneiden ääni alkaa tulla kuuluviin.
Yksi heistä, Italian juutalainen Primo Levi, -
antoi murhatuille uuden roolin.
Me eloonjääneet emme ole oikeudenmukaisia todistajia, -
vaan he ovat niitä, jotka kuolivat.
Kesti vuosikymmeniä ennen kuin holokaustia alettiin Euroopassa -
todella muistelemaan.
Eloonjääneiden todistus ja -
holokaustin historialliset yksityis- kohdat ovat kantaneet hedelmää.
Nyt holokaustin uhrien muistoa kunnioitetaan ympäri Eurooppaa.
Tänä päivänä kuitenkin holokaustin silminnäkijöiden lukumäärä -
on laskenut merkittävästi.
Samalla yleistieto holokaustista ja sen peruskysymyksistä vähenee.
Britanniassa hiljattain julkaistun kyselyn mukaan -
noin 60 prosenttia 18-35-vuotiaista nuorista ei tiedä, -
että 6 milj. juutalaista murhattiin toisessa maailmansodassa.
Suomessa tilanne on tietenkin parempi.
Joka tapauksessa holokaustin muistamisesta, tutkimisesta -
ja siitä opettamisesta on tullut erityisen tärkeää.
Sen avulla varmistamme, ettei viime vuosisadan historian tuntemus -
hämärry kansamme keskuudessa.
Holokaustin muisteleminen on tärkeää myös toisesta syystä.
Eurooppaa koettelee parhaillaan -
erityisen väkivaltainen antisemitismin aalto.
Islamistiterroristien iskut juutalais- kohteisiin eri puolilla Eurooppaa -
ovat selvästi kasvattaneet epävarmuutta juutalaisyhteisöissä.
Esimerkiksi vuonna 2014 noin 7000 juutalaista -
muutti Ranskasta Israeliin.
Maastamuuttajien määrä siellä on siis kaksinkertaistunut -
vuodesta 2013.
Nämä merkit ovat pelottavia.
Suomikaan ei ole enää turvassa kansainväliseltä terrorismilta.
Samalla kun kunnioitamme holokaustissa murhattuja, -
olemme myös huolissamme niistä, joita tämänhetkinen antisemitismi -
ja terrorismi uhkaavat.
Armollinen Jumala, -
joka olet taivaissa, -
he löytävät levon kirkkauden siipien alla, -
pyhillä ja puhtailla rinteillä loistavat kuin taivaan kirkkaus.
Kaikki kuuden miljoonan juutalaisen sielut, -
jotka menehtyivät holokaustissa Euroopassa -
ja joita tapettiin, teurastettiin, poltettiin ja hävitettiin -
Jumalan nimen tähden -
saksalaisten murhaajien, natsien, ja heidän apureidensa käsissä.
Ja niin Armollinen kätki heidät ikuisesti siipiensä alle -
ja varjelee heidän sielunsa.
Herra on heidän turvansa.
Paratiisissa tulee olemaan heidän leposijansa.
Heidän kohtalonsa on oleva ikuinen.
Sanomme aamen.
Naiset ja herrat -
meitä ovat taas järkyttäneet viimeaikaiset tapahtumat.
3 viikkoa sitten Pariisissa murhattiin julmasti ihmisiä -
heidän mielipiteidensä takia.
Samassa aallossa tapahtunut hyökkäys juutalaiseen kauppaan -
ei ollut sattumaa.
Viattomia ihmisiä murhataan myös jatkuvasti -
Nigeriassa, Pakistanissa ja Jemenissä.
Arvoisa yleisö, meillä ihmisillä on tarve tai halu ymmärtää, -
ja löytää selityksiä erityisesti silloin, -
kun jotain käsittämättömän pahaa tapahtuu.
Voimme vain yrittää kuvitella, millaisia kysymyksiä heräsi -
Auschwitzin muurien sisäpuolella: Miksi?
Miksei kukaan auta tai puutu?
Missä ovat kaikki kanssaihmiset ja koko muu maailma?
Eikö myötätuntoa ole enää ollenkaan?
Hyvää iltaa! Olemme juutalainen flamenco-ryhmä "Sheine Ite".
Esitämme teille tänään ladinolaulun.
Ladino on Espanjan juutalaisten laulutyyli.
Laulussa sanotaan, kuinka kaipaan Jerusalemiin, -
kaipaan rauhaa ja vapautta.
Israelin suurlähettiläs Dan Ashbel
Usein ajatellaan, että holokausti ei koskettanut Suomea.
Tämä pätee Suomen juutalaisväestöön, -
joka taisteli paikastaan osana kansakuntaa Suomen sodissa: -
kahdessa sodassa Neuvostoliittoa ja yhdessä Saksaa vastaan.
Maan muut juutalaiset eivät olleet yhtä onnekkaita.
Holokaustin laajuus on jättänyt varjoonsa yksittäisiä tarinoita.
Haluaisin nyt tarkastella yhtä niistä.
Elias Kopelovski, puukauppias, Latvian kansalainen, s. 22.9.1882.
Valtiollinen poliisi Valpo luovutti hänet 6.11.1942 -
juuri hänen täytettyä 60 vuotta, -
Tallinnan kautta Saksaan Valpon johtajan Arno Anttonin käskystä.
Elias haettiin hotelli Tornista, jossa hän majoittui.
Hänet vietiin pakolla s/s Hohenhörn-laivaan.
Hän menehtyi holokaustissa -
yhdessä 8 muun Valpon karkottaman juutalaisen kanssa.
On vaikea kuvitella, miten reagoisin, -
jos poliisit hakisivat minut hotellista.
Taistellako vastaan, protestoida vai huutaa?
Mitä tehdä, kun aseistetut poliisit aikovat kuljettaa sinut kuolemaan?
Elias Kopelovskin ystävät kuvailivat häntä rauhaa rakastavaksi mieheksi.
Eliaksen karkottamiseen osallistunut poliisi sanoi haastattelussa v. 1964, -
ettei hän koskaan unohtaisi laivalla puhaltanutta jääkylmää tuulta.
Hän pyysi saksalaisvartijoita päästämään vangit sisään lämpimään.
Hänelle sanottiin: - Seisköön ulkona Tallinnaan asti.
Jos he jäätyvät kuoliaiksi, säästämme kaasua.
Holokausti ei ole yksittäinen tapahtuma, -
vaan yleisnimi Euroopassa yli 70 v. sitten tapahtuneille kauheuksille.
Tänä päivänä käytämme siitä nimitystä holokausti, shoa.
Todellisen käsityksen saa vain katsomalla yksittäisten ihmisten -
tarinoita, täynnä elämää aina katkeraan loppuun asti.
Haluaisin seistä täällä tänään -
ja sanoa, että viimeinen kerta, kun Euroopan juutalaisten -
piti pelätä henkensä puolesta ruoka- ostoksilla oli ainakin 70 v. sitten.
Valitettavasti se ei pidä tänä päivänä paikkaansa.
Nykyään vaaraa eivät ehkä aiheuta poliisit, -
vaan harhaanjohdetut kanssaihmiset, jotka uhkaavat sekä juutalaisia -
että kaikkia rauhaa rakastavia ihmisiä.
Valitettavasti tämän päivän Euroopassa -
juutalaiset on valittu kohteeksi.
Toivon, että meidän kaikkien lapset ja heidän lapsensa -
rakentaisivat parempaa tulevaisuutta ihmiskunnalle.
On helppo puhua omasta tai perheensä puolesta.
On paljon vaikeampaa puhua tuntemattomien puolesta -
tai seistä aina epäoikeudenmukaisuutta vastaan.
Siinä on jatkuvasti parannettavaa.
Elias Kopelovskille on jo liian myöhäistä, -
mutta meille jokainen päivä on mahdollisuus -
osoittaa seisovamme epäoikeudenmukaisuutta vastaan.
Tämä on holokaustin tärkein opetus.
Arvoisa Suomen presidentti Sauli Niinistö, -
kunnioitettu rabbi Simon Livson, -
Juutalaisen srk:n puheenjohtaja hr. Yaron Nadbornik, -
Suomen holokaustin uhrien muisto ry:n puheenjohtaja Matti Myllykoski -
arvon suurlähettiläät, rakkaat kollegat, juutalaisen seurakunnan jäsenet, -
hyvät naiset ja herrat.
Sallikaa minun ensiksi, herra Presidentti, kiittää teitä -
tänään tekemästänne tärkeästä lausunnosta.
On erittäin tärkeää tänä päivänä, jolloin juutalaiset ovat uhattuina, -
ottaa selkeä kanta juutalaisvihaa vastaan.
Haluaisin myös kiittää kansanedustaja Ilkka Kanervaa, -
OECD:n puheenjohtajaa, joka sanoi, -
että Pariisin kosher-kauppaan tehty terrori-isku on selkeä osoitus -
antisemitismin noususta Euroopassa.
Hän lisäsi, että iskut juutalaisia vastaan ovat lisääntyneet, -
ja tämä pitää pysäyttää.
Naiset ja herrat -
Vuonna 2000 Tukholman kansain- välinen Holokausti-foorumi -
loi pohjan YK:n päätöslauselmalle, joka asetettiin -
holokaustin uhrien muistopäivästä vuonna 2005.
Se päivä oli 27. tammikuuta.
Sinä päivänä 70 v. sitten Auschwitzin kuolemanleiri vapautettiin -
ja siihen päättyivät juutalaisten joukkomurhat.
60 vuotta piti kulua viimeisen juutalaisen -
haihtumisesta savuna ilmaan natsien käsissä, -
ennen kuin kansainvälinen yhteisö avoimesti tunnusti -
holokaustin todellisen merkityksen.
Viime viikolla yli 40 YK:n jäsenmaata sitoutui uudelleen -
muistamaan holokaustin uhreja ja taistelemaan antisemitismiä vastaan.
Naiset ja herrat, sallikaa minun kiinnittää huomionne -
kansainvälisen yhteisön rooliin holokaustin alkuvaiheessa.
Vuoteen 1938 mennessä noin puolet Saksan 900 000:sta juutalaisesta -
oli paennut Saksasta.
Maaliskuussa 1938 Hitler valtasi Itävallan -
tehden 200 000 Itävallan juuta- laisesta valtiottomia pakolaisia.
Näiden lasten, naisten ja miesten ainoa rikos oli se, -
että he olivat syntyneet juutalaisiksi.
Yhdysvaltojen presidentti Franklin D. Rooseveltin aloitteesta -
pidettiin konferenssi Evianissa Ranskassa heinäkuussa 1938.
Aiheena oli juutalaispakolaisten joukkopako Euroopasta -
natsien vainojen tieltä.
8 päivän ajan asiasta keskustelivat -
32:n valtion, 39:n yksityisjärjestön -
ja 24:n vapaaehtoisjärjestön edustajat.
Golda Meir, josta myöhemmin tuli Israelin ulko- ja pääministeri, -
edusti brittimandaatin alueella asuvia juutalaisia, -
mutta ei saanut lupaa puhua konferenssissa.
Hitler vastasi tähän konferenssiin sanomalla: -
Voin vain toivoa, että tämä maailma, -
joka tukee näitä rikollisia - eli juutalaisia, -
olisi antelias jakamaan myös käytännöllistä apua.
Me omasta puolesta olemme valmiit lähettämään kaikki nämä rikolliset -
eli juutalaiset - näihin maihin, jopa luksusaluksilla.
Konferenssi epäonnistui.
Sen seurauksena juutalaiset joutuivat lopulta -
Hitlerin viimeisen ratkaisun uhreiksi.
Jos jokainen konferenssissa edustettu valtio olisi -
välittömästi suostunut vastaan- ottamaan 17 000 juutalaista, -
jokainen Saksan juutalainen olisi voinut pelastua.
Chaim Weizmann, josta tuli Israelin ensimmäinen presidentti, -
sanoi Manchester Guardianille: -
Maailma näyttää jakautuneen kahteen osaan: -
paikkoihin, joissa juutalaiset eivät voi asua, -
ja paikkoihin, jonne he eivät pääse.
Omaelämänkerrassaan Golda Meir kuvaili tyrmistystään siitä, -
miten älytöntä oli olla juutalaisena tarkkailijana Palestiinasta, -
joka ei edes päässyt osallistumaan keskusteluun, -
vaikka kyseessä oli hänen oma kansansa.
Konferenssin jälkeen Golda Meir kertoi lehdistölle: -
Ennen kuolemaani haluan nähdä vain yhden asian -
sen, ettei kansani enää tarvitsisi sympatiaa.
Herra presidentti, naiset ja herrat.
Tämä päivä on omistettu 6 miljoo- nalle viattomalle juutalaiselle, -
sekä yli 200 000 romanille, tuhansille homoseksuaaleille -
ja tuhansille henkisesti ja fyysisesti vammautuneille, -
jotka murhattiin sairaan valheisiin perustuneen ideologian takia.
Vuonna 2005 rasismin ja muukalaisvihan tutkimuskeskus -
esitteli antisemitismin määritelmän.
Sen mukaan antisemitismi on näkemys juutalaisista, -
joka voidaan tulkita juutalaisvihaksi.
Antisemitismin retoriset ja fyysiset ilmentymät -
on osoitettu juutalaisia tai ei-juutalaisia kohtaan, -
tai juutalaisia ja uskonnollisia järjestöjä -
sekä Israelin valtiota kohtaan.
Antisemitismi ilmenee Israelin valtiota kohtaan -
mm. kieltämällä juutalaisten itsemääräämisoikeuden -
ja asettamalla Israelille ja israe- lilaisille laitoksille vaatimuksia, -
joita ei odoteta miltään muulta demokraattiselta valtiolta.
Tämän muistotilaisuuden tarkoitus on opettaa tulevaa sukupolvea.
On tärkeää huomata antisemitismin ainutlaatuinen luonne -
sekä holokaustin liittyneet ennenkuulumattomat ilmiöt.
Holokausti ei ollut luonnonkatastrofi -
eikä osa sotaa tai onnettomuutta.
Se oli hyvin suunniteltu ja tarkasti toteutettu poliittinen päätös.
Suomen virallisissa kalentereissa käytetty nimitys -
"Vainojen uhrien muistopäivä" ei kerro antisemitismin ja holokaustin -
todellisesta luonteesta.
Haluan kertoa teille viime aikojen tapahtumista -
havainnollistaakseni sitä, mitä yritän sanoa.
Helsingin vuotuisen Maailma kylässä -tapahtuman järjestäjä KEPA -
päätti kieltää juutalaista kansalais- järjestöä "Keren Kajemet LeIsrael" -
osallistumasta tämän vuoden tapahtumaan.
"Keren Kajemet LeIsrael" eli juutalainen kansallisrahasto -
perustettiin vuonna 1901 maapalstojen ostamiseksi Israelissa.
Tänä päivänä järjestö toimii luon- nonsuojelun ja vesihuollon puolesta.
"Keren Kajemet LeIsrael" on arvostettu YK:n kansalaisjärjestö.
Tämän vuoden Maailma kylässä -tapahtuman pääteemat -
ovat Afrikka ja Lähi-itä.
Juutalaisen valtion olemassaolo Lähi-idässä ei nähtävästi kuulu -
tapahtuman järjestäjien asialistalle.
Niinpä Maailma kylässä -tapahtumien järjestäjä julkisrahoitteinen KEPA, -
hyväksyi niiden yleiset syytökset, -
jotka kiistävät Israelin oikeuden olemassaoloon -
ja päätti hankkiutua eroon tästä kiusankappaleesta.
Mietin, mitkä KEPA:n perusarvoista, -
kestävä kehitys, luonnonsuojelu, oikeudenmukaisuus, suvaitsevaisuus, -
tasa-arvo, rauhan tahto, ihmisoikeudet vai demokratia, -
toteutuivat tässä tyrmistyttävässä päätöksessä.
Haluaisin myös tietää, arvioitiinko muitakin tapahtumaan osallistuneita -
samoilla mittareilla.
Helsingin juutalaisyhteisö voi vielä osallistua tapahtuman näyttelyihin -
ja esittää sinne asiapitoista ohjelmaa.
Näin kertoi KEPA:n edustaja. Hän lisäsi: -
Pidämme juutalaisuutta osana suomalaista kulttuuria, -
ja vaikkei se olisikaan, he olisivat silti tervetulleita tapahtumaan.
Yksinkertaisesti: Emme ole antisemitistisiä, -
olemme vain siionismia ja Israelia vastaan.
Antisemitismin määritelmän mukaan ne ovat aivan sama asia.
Hyvät naiset ja herrat, meidän täytyy valitettavasti myöntää, -
että antisemitismi ei ole kadonnut.
Viime aikojen tapahtumat Euroopassa ovat osoittaneet, -
että antisemitismiä on yhä Euroopassa -
ja ihmisiä tapetaan juutalaisuutensa vuoksi.
Evianin konferenssissa perustettiin kansainvälinen pakolaisneuvosto, -
mutta se ei uskaltanut eikä tahtonut pelastaa edes yhtä ihmistä.
Holokaustin eloonjääneiden poikana, jonka perhe pakeni Saksasta, -
ja haihtui keskitysleirien savupiipuista ilmaan, -
olen kiitollinen Israelin perustajille ja rakentajille, -
jotka Golda Meirin toiveen mukaan -
perustivat itsenäisen juutalaisvaltion, Israelin valtion.
Me, juutalaiset, olemme oppineet läksymme holokaustista.
Toivon, että myös kansainvälinen yhteisö on ottanut opikseen -
ja tulee toimimaan sen mukaisesti. Paljon kiitoksia.
Arvostettu Suomen presidentti, -
arvoisat vieraat, juutalaisyhteisön jäsenet, hyvät naiset ja herrat.
Aloitan toteamalla, että yhdyn täysin -
teidän viisaisiin mielipiteisiinne ja arvioihinne.
Auschwitzin kammottavan nimen tun- tevat kaikki ihmiset maapallolla.
Se perustettiin huhtikuussa 1940.
8 kuukautta siitä, kun Saksa valloitti Puolan, -
Auschwitzista tuli Puolan ensimmäinen saksalainen keskitysleiri.
Ympäröivä alue liitettiin Saksan kolmanteen valtakuntaan -
jo syksyllä 1939.
Puolankielinen nimi Oswiecim muutettiin välittömästi Auschwitziksi.
Kesäkuussa 1940 Tarnowin kaupungista saapui -
ensimmäinen puolalaisvankien kuljetus.
Heitä seurasi muita, -
mm. noin miljoona Euroopan ja puolanjuutalaista, -
romaneja ja sotavankeja, joista enemmistö oli puna-armeijasta -
sekä puolalaisia poliittisia vankeja.
Yksi Auschwitzin viimeisimmistä vankiryhmistä -
koostui 13 000:sta Varsovan siviiliasukkaasta, -
jotka kuljetettiin leiriin brutaalina rangaistuksena -
Varsovan 1944 kapinalle.
Keväällä 1942 SS Heinrich Himmlerin määräyksestä -
3 km:n päähän Auschwitzista rakennettiin toinen leiri -
Drejinka-nimiseen puolalaiskylään, jonka asukkaat oli siirretty.
Leirit yhdistettiin Auschwitz-Birkenau -nimiseksi leiriksi.
Se oli saksalaisten natsien tuholeiri 1940-1945, -
ja ainoa vastaavanlainen terrorin paikka -
UNESCO:n maailmanperintölistalla.
Minulla on hyvin henkilökohtainen suhde tähän leiriin.
Pian toisen maailmansodan jälkeen vietin elämäni ensimmäiset 18 v. -
kylässä, joka oli vain 10 km:n päässä Birkenaun leiristä -
ja 13 km Auschwitzista.
Kävin leirissä ensimmäistä kertaa lapsena vuonna 1957.
Itkin, kun näin kasan juutalaislapsien leluja -
ja tuhansia heidän vanhempiensa matkalaukkuja -
lähes jokaisesta natsi-Saksan valloittamasta maasta.
Itkin, kun näin satojen vammaisten vankien proteeseja -
sekä saippuaa, joka oli tehty riutuneiden ruumiiden rasvasta.
Muistan, kuinka aloin pelätä henkeni edestä niin paljon, -
että juoksin ulos leirin krematoriosta.
Sen jälkeen olen käynyt Auschwitz- Birkenaussa kymmeniä kertoja -
usein erilaisissa järjestämissäni vuosi- ja muistotilaisuuksissa.
Monesti edustin siellä puolalaisena diplomaattina -
valtionmiesten virallisilla Puolan vierailuilla.
Minulla oli kunnia olla järjestämässä leirin vapautuksen 60-vuotispäivää -
tasan 10 vuotta sitten.
Silti joka kerta, kun jätin leirin portit taakseni, -
päässäni pyöri ajatus.
Sen on ilmaissut kuuluisa puolalai- nen kirjailija Zofia Nalkowska: -
Ihmiset antoivat toisilleen tämän kohtalon.
Arvon suurlähettiläät, hyvät naiset ja herrat.
Tänään on tullut kuluneeksi tasan 70 v. leirin vapautumisesta.
Puna-armeijan sotilaat vapauttivat leirin 27. tammikuuta 1945.
He löysivät satoja eloonjääneitä vankeja, -
joista suurin osa oli vain eläviä ihmisluurankoja.
Se päivä oli myös merkki natsi- Saksan väistämättömästä tappiosta, -
joka tapahtui 8. toukokuuta 1945.
Sodan loppuun mennessä 90 prosenttia puolanjuutalaisista -
oli menehtynyt.
Lähes 3,3 miljoonasta Puolassa v. 1939 asuneesta juutalaisesta -
noin 300 000 selvisi. Heistä suurin osa oli Neuvostoliitossa.
Lähes kaikki, mitä he olivat Puolaan rakentaneet, tuhoutui.
Ne, jotka olivat jääneet eloon joko piiloutumalla, -
leireistä selviytymällä tai Neuvostoliittoon pakenemalla, -
palasivat täysin raunioituneeseen Puolaan.
Maailman suurimmasta juutalaisyhteisöstä -
oli tullut yksi pienimmistä.
Yhdestä etnisesti moni- muotoisimmista Euroopan maista -
oli tullut yksi homogeenisimmistä.
Sadattuhannet hautakivet yli tuhan- nella juutalaisella hautausmaalla, -
tyhjät synagogat ja juutalaisrakennukset -
kertovat Puolassa olleesta eloisasta juutalaisyhteisöstä, -
joka oli ollut osa Puolan kulttuuria.
Tuhansia vuosia alueella näkynyt juutalaisten vaikutus -
alkoi hämärtyä, ymmärrettävästi pääosin holokaustin seurauksena.
Tänäkin päivänä tuhannet ihmiset vierailevat -
entisessä Auschwitz- Birkenaun leirissä -
heidän joukossaan tuhannet valtioiden päämiehet ja poliittiset päättäjät.
Tänään keskitymme kuitenkin ennen kaikkea eloonjääneisiin.
Yli 300 leirin entistä vankia osal- listuu tänään muistotilaisuuteen.
He muistuttavat siellä meitä jälleen kerran, että emme voi suvaita -
antisemitismiä, rasismia tai muukalaisvihaa.
Nuo kauheudet olivat syrjinnän ja vihan seurausta.
Viimeiset todistajat pyytävät, ettemme katsoisi sivusta -
epäoikeudenmukaisuutta, ja meidän tulee kuunnella heidän kehotustaan.
Arvoisat vieraat, hyvät naiset ja herrat -
Puolan suurlähettiläänä en voi olla lainaamatta lopuksi -
prof. Adam Daniel Rotfeldiä, entistä Puolan ulkoministeriä -
ja minun henkilökohtaista ystävääni, joka on hiljattain sanonut näin: -
"Ilman Puolaa ei ole Euroopan juutalaisten historiaa.
Samoin ei myöskään ole Puolan histo- riaa ilman sen juutalaisyhteisöä, -
joka vuosisatojen ajan asui tässä maassa.
Siinä näiden kahden kansan kohtalot kietoutuivat toisiinsa -
sekä hyvinä että huonoina aikoina.
Puola on vuosisatojen ajan ollut ystävällinen suoja juutalaisille, -
mutta siellä myös natsit toteuttivat kansanmurhan.
Puolan maalla saksalaiset toteuttivat holokaustin."
Auschwitz-Birkenau muistuttaa aina meitä tästä tragediasta.
Kiitos!
Arvoisa herra presidentti, juutalaisyhteisön jäsenet, -
suurlähettiläät, rakkaat kollegat, hyvät naiset ja herrat.
70 vuotta sitten tammikuussa 1945 neuvostosotilaat -
vapauttivat Auschwitzin keskitys- leirin ja elossa selvinneet vangit.
Yli miljoona ihmistä kuoli Auschwitzissa -
ja yhteensä yli 6 miljoona keskitysleireissä.
Auschwitzista tuli synonyymi natsien harjoittamille kauhuuksille -
ja elämän halveksunnalle.
Tänään muistelemme holokaustin uhreja -
ennen kaikkea juutalaisia eri puolilta Eurooppaa, -
mutta myös romaneja, vammaisia, homoseksuaaleja -
sekä natsien vastustajia.
Kumarramme päämme kunnioittaaksemme murhattuja -
ja otamme osaa eloonjääneiden suruun, -
joiden läheiset menehtyivät.
Saksalaisina koemme häpeää ja erityistä vastuuta.
Mennyttä ei voi muuttaa.
Mutta voimme yrittää taata, ettei historia toistaisi itseään.
"Ei koskaan enää" on ollut minun sukupolveni vala, -
ja pyrimme opettamaan lapsemme myös kantamaan vastuuta.
Opetamme heitä tunnistamaan ja torjumaan kaikki antisemitismin -
tai rasismin merkit.
Uskon, että meidän on tehostettava toimiamme.
Presidentti Joachim Gauck ja liittokansleri Angela Merkel -
kiittivät puheissaan holokaustin eloonjääneitä, -
jotka jakoivat tarinansa ja kirjoittivat kokemuksistaan, -
jotta uusi sukupolvi oppisi holokaustista.
Vaikka se tarkoittikin, että heidän piti palata ajassa taaksepäin -
elämänsä kipeimpiin hetkiin.
Liittokansleri myönsi Saksan iänikuisen vastuun -
taistella antisemitismiä vastaan.
Pariisin iskujen jälkeen hän myös toivoi, että juutalaiset -
kokisivat yhä olonsa turvalliseksi Saksassa.
Ylivoimainen saksalaisten enemmistö tänä päivänä on hyvin kiitollinen -
juutalaisten ja juutalaisen kulttuurin paluusta Saksaan.
Natsi-Saksan tekemien ihmisoikeusrikkomusten -
ja erityisesti Auschwitzin kauheuksien valossa, -
sitä ei voi pitää itsestäänselvyytenä.
Hyvää iltaa! On kunnia olla täällä tänään -
presidentin ja muiden arvovieraiden läsnäollessa -
sekä jakaa tämä Suomen juutalaisyhteisön kanssa.
Minua on pyydetty kertomaan teille holokausti-opetuksen tärkeydestä -
näinä usein vaarallisinakin aikoina.
Väittäisin, että tällaista opetusta tarvitaan -
historiallisista syistä ja osoituk- sena totuuden kunnioittamisesta.
Holokaustin kiistäminen on valhe, ja lisäksi se vääristää -
sosiaalista ja poliittista todellisuutta.
Väärä tieto ei voi koskaan palvella yhteistä hyvää.
Tarve kertoa ja tietää totuus on välttämätöntä -
nimenomaan koulutuksessa.
Tämä pätee yhtä lailla Yhdysvaltoihin ja Suomeen -
kuin myös Turkkiin, Egyptiin tai Marokkoon.
Vain eri tapahtumien syiden opettaminen alakoulusta alkaen -
voi auttaa muokkaamaan sekä aikuisten että lasten luonnetta -
uskomattomalla tavalla.
Ihmiset oppivat auttamaan toisia, ottavat vastuun -
omista ja yhteiskuntansa teoista, he uskovat vastuullisuuteen -
ja uskaltavat tarvittaessa kritisoida.
Ottaen huomioon, miten holokausti- opetukseen on panostettu -
eri maissa ja kulttuureissa, -
on syytä uskoa, että Euroopan juuta- laisten kansanmurhasta opettaminen -
vaikuttaa sitä opiskeleviin oppilaisiin.
Heistä tulee kriittisempiä ja he kyseenalaistavat omaa ympäristöään -
sekä ovat herkempiä ihmisten ja kulttuurien välisille eroille.
Niiden, jotka epäilevät näitä tuloksia, tulisi ymmärtää, -
että koulutus suurilta osin määrää sivistyksen tulevaisuuden -
meidän ja kaikkien muiden kulttuureiden.
Tämän takia koulutuksesta taistellaan paljon.
Ne, jotka haluavat kontrolloida sitä -
uskonnollisista tai ideologisista syistä, pitävät koulutusta tärkeänä.
He yrittävät kuitenkin syöttää omia oppirakennelmiaan muille, -
ja niin vahingoittavat kaikkia yhteiskunnan jäseniä.
Tällainen kontrolli pitää kaikkia uusimpia väitöksiä, -
tutkimuksia ja historiallisia selvityksiä, -
eikä vain holokaustin tutkimusta, -
äänekkäinä oletuksina ja jopa virheellisinä.
Toisaalta oikeanlainen holokaustin tutkimus -
ilman oman edun tavoittelua, -
voi olla ratkaiseva tekijä -
aiheen herättämien vakavien kysy- mysten kriittisessä tutkimuksessa.
Toiseksi, on hyvin tärkeä ymmärtää, että holokaustin tutkimus -
ei ole juutalaiskysymys.
Holokaustin kiistäminen ja muut rasismin ja muukalaisvihan muodot -
vaativat kaikkien kansalaisten ja valtioiden puuttumista -
kansallisuudesta riippumatta.
Tämän takana on kysymys, johon jokaisen valtion on vastattava.
Minkälainen valtio ja kulttuuri meistä tulee?
Kannatammeko rehellisyyttä, lain kunnioittamista, -
sorrosta vapauttamista, vähemmistöjen puolustamista, -
ja kaikkien rajojemme sisällä asuvien oikeuksia?
Vastustammeko autoritaarisuutta ja virkavallan ehdotonta kunnioittamista?
Rakennammeko yhteiskunnan, joka perustuu totuuden vääristelyyn, -
syrjintään ja toisten epäinhimil- listämiseen ja demonisoimiseen?
Siitä seuraisi korruptoitunut ja epäoikeudenmukainen yhteiskunta.
Täytyy myös aina huomauttaa, että juutalaiset ovat vain -
ensimmäisiä uhreja.
Holokaustin oikeanlainen opetus vaikuttaa kaikkiin -
opiskelijoiden kohtaamiin moraa- lisiin ja poliittisiin kysymyksiin.
Se vaikuttaa luokkahuoneessa -
sekä ympäröivissä sosiaalisissa, eettisissä ja poliittisissa tilanteissa.
Ei ole yllättävää, että kansallis- sosialismin pahuuden ymmärtäminen -
tekee tähän opetukseen osallistuvista huomaavaisempia, -
ja varmasti parempia kansalaisia.
Koska holokausti eli Shoa pohjautui rodusta johtuvaan -
juutalaisten radikaaliin epäinhimillistämiseen, -
paikallisten koulujen olisi hyvä sisällyttää opetus -
laajempaan opetussuunnitelmaan, -
kun opetetaan sosiaalisista ennakkoluuloista.
Silloin oppilaat oppivat, että epäkunnioitus, -
kulttuurinen ylemmyys, stereotypiat ja viha ilmentyvät eri tavoin.
Tämän voimme päivittäin nähdä Euroopassa ja Yhdysvalloissa.
Maailmassamme ei ole paikkaa, jossa ei olisi etnisiä kiistoja, -
rotu-ennakkoluuloja ja ryhmiin kohdistuvia stereotypioita -
sekä kaikenlaista poliittista syrjintää.
Niinpä holokaustin opetuksella olisi merkittävä vaikutus -
kaikissa kulttuureissa osana laajempaa opetussuunnitelmaa.
Tämä ehdotus voi kuulostaa joistakin ristiriitaiselta.
Kuitenkin jo se, että aihe nostattaa eriäviä mielipiteitä, -
opettaa oppilaille tiedon vapaudesta, -
epävarmuuden arvostamisesta sekä tiedon ja todisteiden merkityksestä.
Se opettaa heille uteliaisuutta.
He alkavat herkemmin keskustella erilaisten ihmisten kanssa.
Se opettaa heille myös, miten esittää kysymyksiä -
ja olla kohteliaasti asioista eri mieltä.
Se voi auttaa myös ymmärtämään itseään.
Se myös muistuttaa oppilaita ja opet- tajia maailman monimutkaisuudesta.
Toisin sanoen, se opettaa heille tiettyä vaatimattomuutta.
Me emme tiedä kaikkea, mitä haluaisimme.
Olemassa olevaa tietoamme voidaan kyseenalaistaa ja korjata. Kiitos!
Hyvää iltaa, herra presidentti, suurlähettiläät, -
juutalaisyhteisön jäsenet, hyvät naiset ja herrat.
Holokausti oli traaginen kokemus Euroopan juutalaisille.
Se muutti heidän historiansa iäksi.
Samalla se oli myös sosiokulttuurinen ilmiö, -
joka oli lähtöisin, tapahtui ja rikkoi Euroopan kulttuuria.
Holokaustin toteuttivat, siitä to- distivat ja kärsivät Euroopan kansat.
Toisen maailmansodan päätyttyä pakolaisia Euroopasta -
levittäytyi ympäri maailman.
Heidän kokemuksensa vaikuttivat myös muihin myös kulttuureihin, -
jotka olivat lähtöisin Euroopasta.
Tänä päivänä holokausti koskettaa koko ihmiskuntaa.
Aiheesta puhuttaessa meidän kaikkien tulisi vartioida ja jakaa -
holokaustin opetuksia.
On meidän tehtävämme varmistaa, ettei näitä oppeja unohdeta.
Ne pitäisi kuulla ja muistaa.
Tänä päivänä Auschwitz-Birkenaun eloonjääneet ovat 80-90-vuotiaita.
Heidän ja niiden, jotka ovat jo kuolleet, pitäisi vakuuttua, -
että heidän kärsimyksellään ja kuolemallaan oli merkitystä -
kaikille ihmisille rodusta tai uskonnosta riippumatta.
Pahuus ei rajoitu vain sotaan tai ääriolosuhteisiin.
Tänä päivänä se näkyy yhä useammin välinpitämättömyytenä -
ja ymmärtämättömyytenä toisten kärsimyksille -
sekä eettisyyden unohtamisena.
Moraalista sokeutta pidetään normaalina -
osana jokapäiväistä elämää, -
eikä vain epätavallisissa tapauksissa.
Miljoonien toisen maailmansodan uhrien tuhkat -
luovat uusille sukupolville moraalisen velvollisuuden -
kunnioittaa jokaista ihmistä, -
ja vastustaa muukalaisvihaa ja antisemitismiä. Kiitos!
Päätämme laululla nimeltä "Hulluus".
Siinä kerrotaan elämän taisteluista, -
ja toisaalta kauneudesta ja valosta, joita ei voi murtaa.
Suomennos: Sonja Mattayev