o
Olen pastori Bill Wilson New Yorkin Brooklynista.
Metro Ministries, jossa toimin, on nykyään maailman suurin pyhäkoulu.
Viime viikolla oli 64 000 lasta pyhäkoulussa eri puolilla maailmaa.
Se on tosiaan totta! Kunnia Jumalalle.
Työvuosia on takana 45. Jumala on tehnyt ihmeellisiä -
elämässäni ja myös Metro- lähetyksen kautta ympäri maailman.
Jumala on tehnyt työtä myös tavallisten ihmisten keskuudessa.
Aivan tavalliset ihmiset tekevät ihmeitä Jumalan voiman avulla.
Sen jälkeen he joutuvat hyökkäyksen kohteeksi.
Moni uskova sanoo Jumalalle, että hän haluaa tehdä jotain.
Hän haluaa muuttaa maailmaa, mutta on liian peloissaan.
He eivät ole aivan varmoja siitä, mitä Jumala haluaa heidän tekevän.
Puhun tänään siitä, miten tavallinen kristitty voi muuttaa asioita.
En puhu tulevista asioista.
Puhun siitä, kuinka voit antaa Pyhän Hengen avata, mistä puhun -
tänään, jotta voit soveltaa sitä elämässäsi.
Minulla on yksi kysymys, joka on samalla tämän ohjelman otsikko.
Mitä sinä näet?
En kysy, mitä minä näen tai mitä naapurisi näkee, vaan mitä näet.
Kysymys on yksinkertainen, mutta vastaus on monimutkaisempi.
Laulamme tuttua laulua seura- kunnassa: "Avaa Herra silmäni, -
haluamme nähdä sinut, Herra." Tai: "Murra sydämeni, Herra."
Haluatko todella, että sydämesi murtuu -
samojen asioiden takia, joiden vuoksi Jumalan sydän särkyy?
Kestäisitkö sen?
Haluatko todella nähdä sydämen silmillä hengen kautta, -
ennemmin kuin fyysisillä silmillä ajattelusi kautta?
Toivon, että tämän ohjelman avulla voit nähdä elämän, -
muut ihmiset ja tarpeet eri tavoin.
Mikä tärkeintä, näet itsesi eri tavoin.
Silloin myös päivittäin kohtaamasi tarpeet yhdistyvät eri tavoin.
Havainnoit myös muita ihmisiä eri tavoin.
Isä, rukoilen ystävieni puolesta, jotka jakavat muutaman hetken -
tänään kanssani. Puhu kauttani heille.
Anna Sanasi totuuden puhua heidän sydämilleen.
Älä anna sen vain hämmentää, vaan myös koskettaa.
Jeesuksen nimessä, aamen.
Jos sinulla on Raamattu saatavilla, -
voit avata sen Johanneksen evankeliumin kohdalta.
Matteus, Markus ja Luukas ovat ns. synoptisia evankeliumeja.
Joh. 20. luvusta löytyy monille tuttu tarina.
Olette ehkä lukeneet tai kuulleet saarnattavan siitä.
Mutta kukaan ei ehkä ole kuullut sitä, -
mitä aion nyt opettaa. Tutkitaan jaetta yhdessä.
Moni saarnaa Joh. 20. luvusta pääsiäisenä.
Toki kertomuksen tapahtumat sijoittuvat aikaan, -
jonka tunnemme pääsiäisenä.
Mutta kertomus ei rajoitu vain siihen.
Siitä puhumme tänään.
Olen asunut New Yorkissa jo 32 vuotta.
Kerroin jo New Yorkissa toimivasta pyhäkoulusta.
Olen asunut New Yorkin paha- maineisimmissa kaupunginosissa, -
kuten joissain osissa Brooklyniä, joissa tapahtuu paljon rikoksia, -
on huumeita, jengejä, väkivaltaa, aseita.
Ne ovat leimanneet tuollaisia kaupunkialueita kauan.
Asun siellä.
En asu kivassa New Yorkin osassa ja vain kutsu pyhäkouluun.
Sen sijaan minä ja muu henkilökunta asuu siellä.
Olen asunut 32 v. sosiaalisesti vaikeassa ympäristössä.
Olen nähnyt 22 murhaa.
Olen nähnyt, kun miestä ammutaan päähän, -
kun kahdelta ihmiseltä leikataan kurkku.
Olen nähnyt asioita, joita ei voi kertoa TV-ohjelmassa.
Mutta ehkä voitte kuvitella millaista on siellä, missä asun.
Hautajaisissa jouduin kerran kahden jengin tulituksen keskelle.
Elämä eikä palvelutyömme sillä alueella eivät ole olleet helppoja.
Kysyn, mitä näet myrskyn runtelemassa kaupungissa, -
kun vastikään Sandy-hurrikaani iski New Yorkiin?
New Yorkin kaupunki pyysi meitä auttamaan, -
jotta hädänalaisille saatiin ruokaa ja juomaa.
Mitä näet kuvissa, joissa on Afrikan nälänhädästä kärsiviä?
Mitä näet, kun lapsi kuolee kadulla jossain kaukaisessa maassa?
Koskettavatko ja muuttavatko ne sinua?
Vai ovatko ne vain kuvia tuntemattomista -
ja artikkeleita aikakauslehdissä?
Vain pieniä unohdettavia tapahtumia uutisvirrassa?
Lapsia kuolee. Näen sen usein, kun käyn eri puolilla maailmaa -
puhumassa tai kouluttamassa seurakuntien johtajia.
Kun on nälänhätä, sisällissota, tai luonnonkatastrofi, -
kun tragedia kohtaa kansa- kuntaa, kuka kärsii pahiten?
Lapset tietenkin.
He elävät maailmassa, jota he eivät luoneet.
Kun olin lapsi, alkoholistiäitini jätti minut kadunkulmaan ja sanoi:
"Odota tässä." Ja näin äitini poistuvan luotani viimeisen kerran.
Odotin äitiä kolme päivää ilman ruokaa ja juomaa.
Satoja ihmisiä meni ohitse. Mutta ainoastaan yksi pysähtyi.
Uskova mies, jonka oma poika oli sairaalassa kuolemassa leukemiaan.
Hänen omalla perheellään oli vaikeaa, mutta silti hän pysähtyi.
Katsokaa minuun.
Hänen omista tarpeista, huolista ja suruista huolimatta hän pysähtyi.
Hän oli matkalla kotiin työstä ja tuli ulos kuorma-autostaan.
Hän laski käden olkapäälleni -
ja kysyi: "Oletko OK?"
Kuinka on mahdollista, että siitä pojasta tuli -
maailman suurimman pyhäkoulun pastori?
Se tapahtui siksi, että yksi aivan tavallinen kristitty -
näki kadulla yksinäisen pienen pojan, joka olin minä.
Jumala auta, että katsojat ymmärtävät mitä sanon.
Pojan äiti ei halunnut häntä. Poika olin minä.
Poika oli sairas ruoan ja veden puutteesta.
Uskova mies näki minut, ei fyysisillä silmillä vaan sydämen silmillä.
Tarpeesta tuli hänelle kutsu.
Toistan, koska tämä on tärkeää. Tarpeesta tuli kutsu.
Liian monet odottavat Jumalan kutsua. Hän on jo kutsunut sinut, -
kun otit vastaan Kristuksen henkilökohtaisena Vapahtajana.
Meidän uskovien mahdollisuus ja velvollisuus on antaa tarpeiden -
ja hädän koskettaa meitä, ei ainoastaan hämmentää.
Jotta lähdemme kohtaamaan ihmisiä sinne, missä he ovat.
Mies kysyi minulta, kuinka voin.
Sopersin, että äitini katosi ja olin odottanut häntä kolme vuorokautta.
Välittömästi hän pyysi vaimonsa tuomaan ruokaa ja juomaa.
Hän soitti puheluja, ja viiden tunnin kuluttua siitä -
olin uskovien mukana pakettiautossa matkalla heidän leirilleen, -
jossa kuulin ensimmäistä kertaa elämässäni evankeliumin.
Se tapahtui v. 1961 USA:ssa.
Kuinka tarina liittyy suomalaisiin?
Se liittyy monin tavoin kaikkiin tavallisiin kristittyihin.
Minut kadulta poiminut mies oli aivan tavallinen uskova.
Itse olen aivan tavallinen mies, vaikka olen suuren yhteisön pastori.
Näin avuntarpeen ja tein epätavallisia valintoja, -
kun sanoin Jumalalle: "Teen sen, mitä haluat."
Halusin auttaa lapsia, jotka olivat kaltaisiani.
Uskovat voivat käydä samassa seurakunnassa, -
kuulla samaa sanomaa ja saada samaa kehotusta.
Seurakunnan tilaisuudessa kuultu sanoma koskettaa, mutta -
sen päätyttyä moni ei ole edes hämmentynyt aiheesta enää.
Eikö olekin mielenkiintoista, että kuulemme saman sanoman ja haasteen.
Jotkut ymmärtävät ja toimivat sen mukaan.
Mutta toiset vain lähtevät kirkosta lounaalle.
Samankaltainen sanoma löytyy myös Joh. 20:sta. Katsotaan sitä.
Kolme ihmistä tuli haudalle ylösnousemuksen jälkeen.
Maria, Pietari ja Johannes.
Kaikki he tunsivat Jeesuksen.
He tunsivat Hänet.
He todistivat Jeesuksen tekemiä ihmeitä.
He kuulivat sanoman.
Jeesus puhui kuolemastaan, ristiinnaulitsemista ja -
kolmen päivän kuluttua tapahtuvasta ylösnousemuksesta.
He kaikki olivat kuulleet sanoman.
Siitä huolimatta, kun he tulivat haudalle, -
he näkivät tyhjän haudan kolmella eri tavalla.
He olivat kuulleet Jeesuksen opetuksen.
He todistivat Jeesuksen tekemiä ihmeitä.
Ja nyt he olivat tyhjällä haudalla, jossa olivat vain liinavaatteet.
Kivi haudan suulta oli siirretty. Kuinka he tulkitsivat sen?
Mitä he näkivät?
Tutkitaan Joh. 20. lukua, tämä on ihmeellinen kertomus.
Joh. 20:1. Maria saapui haudalle ja näki, -
että sen suulla ollut kivi oli poissa.
Kreikan nähdä-verbi on kiinnostava tässä.
En puhu tänään kreikan kielestä, mutta haluan kiinnittää huomion -
tuohon sanaan. Hän näki, että kivi oli poissa.
Hän näki, että hauta oli tyhjä.
Nähdä-sana on kreikaksi "blebo".
Selitän sanaa vähän.
Hän katsoi sisään tyhjään hautaan ja näki, että hauta oli tyhjä.
Hän näki, että kivi oli vieritetty ja Jeesus oli poissa.
"Blebo"-sana tässä viittaa siihen, että hän näki, mutta ei tajunnut.
Hän ei ymmärtänyt, mitä näki.
Hän näki, että kivi oli poissa ja hauta oli tyhjä.
Hän näki, että hauta oli tyhjä.
Et vain näe, vaan mitä sinä näet?
Hän on ylösnoussut. Hän ei ole täällä.
Se muistuttaa joistakin ihmisistä USA:ssa, ehkä myös Suomessa.
He näkevät tarpeen, tilanteen, jotakin, johon voivat osallistua.
He näkevät, mutta heillä on näön estävät "silmälaput" silmillä.
He eivät näe, mitä ympärillä tapahtuu.
Mitä sinä näet?
Mitä näet Maria?
Näit ihmeet ja kuulit sanoman. Mutta hän näki vain tyhjän haudan.
Hän ei tiedä, mitä siitä ajatella.
Joh. 20:6:ssa Pietari tulee haudalle.
Nyt Pietari katsoo hautaan. Mitä hän näkee?
Hän kuuli saman sanoman ja tunsi saman miehen kuin Maria.
Hän näki samat ihmeteot.
Pietari juoksi haudalle ja näki tyhjät liinavaatteet.
Joh. 20:6:ssa näki-sanaa vastaava -
kreikan sana ei ole sama kuin aikaisemmin, -
Marian katsoessa hautaan.
Tässä jakeessa ei käytetä verbiä "blebo".
Kun Pietari katsoo hautaan, käytetään kreikan sanaa "theoria".
Siitä juontuu myös teoria-sana.
Maria katsoi hautaan, muttei ymmärtänyt.
Pietari katsoi hautaan ja alkoi analysoida, onko se mahdollista.
Hän alkoi muodostaa näkemästään ehyttä kuvaa.
Onko mahdollista, että Jeesus on ylösnoussut ja elää?
He kuulivat sanoman, näkivät ihmeet, kuulivat Jeesuksen sanovan, -
että kolmantena päivänä hän nousee ylös haudasta.
Silti Maria ei ymmärrä. Pietari yrittää muodostaa teoriaa.
Hankimme joka joulu pyhäkoululapsille joululahjat.
Lapsia elää kadulla köyhien maiden slummeissa.
Jotkut elävät Afrikassa ilman puhdasta vettä.
Lapsia elää Intiassa ja muualla hirvittävissä olosuhteissa.
Sinne pyhäkoulumme menee. Vaikeimpiin paikkoihin.
Haluamme saavuttaa vaikeimmat alueet.
Siksi joka joulu haluamme antaa heille joululahjat.
Joulunalusviikolla pyhäkouluihin tuli yli 100 000 lasta, -
koska he tiesivät saavansa ainoan joululahjansa.
Heidän ainoa joulunsa oli Metro-pyhäkoulussa, -
jossa he saivat pienen lahjan.
Kerromme heille jouluevankeliumin ja miksi Jeesus tuli maailmaan.
Annamme heille mahdollisuuden vastaanottaa Jeesus Vapahtajaksi.
Siksi on tärkeää, että olemme yhteistyössä seurakuntien -
kristittyjen liikemiesten ja muiden yksityisten uskovien kanssa.
Lahjojen avulla haluamme auttaa lapsia ymmärtämään -
Kristuksen rakkauden. Että on joku, joka välittää, -
jotta he voivat nähdä olosuhteidensa yli.
Maria katsoi sisään, mutta ei ymmärtänyt.
Pietari katsoi sisään ja pohti, voisiko se olla mahdollista.
Joh. 20:8. Johannes tuli haudalle, katsoi sisään ja näki saman.
Joh. 20:8:ssa käytetään taas eri kreikkalaista sanaa.
Hän näki - kreikan sana "ido".
"Ido" tarkoittaa: 'hän näki ja hän uskoi'.
Hän näki ja hän uskoi.
Maria näki, mutta ei ymmärtänyt mitä katsoi. Pietari näki, -
ja pohti erilaisia selityksiä näkemälleen.
Mutta Johannes näki, ja hän uskoi.
Uskoiko hän, koska näki vai näkikö hän, koska uskoi?
Entä sinä?
Mitä sinä näet?
Mitä näet äitinä, aviomiehenä, teininä tai liikemiehenä?
Mitä näet ja sanot pastorina? Näetkö fyysisillä silmillä?
Näetkö niin kuin Maria, elämän sellaisena kuin se on.
Jotkut ovat kuin Pietari ja pohtivat, onko Jeesus olemassa.
Heräsikö hän kuolleista vai ei?
Onko hän todellinen minulle?
Joillekin Jeesus on todellinen kuten Johannekselle.
Suurempi on Hän, joka on meissä, kuin se, joka on maailmassa.
Miksi yhä ajan pyhäkoulu- bussia New Yorkissa?
Olen johtava pastori -
valtavassa pyhäkoulu- organisaatiossa.
Vaikka olen organisaation johdossa, ajan joka sunnuntai bussia -
ja haen lapsia pyhäkouluun. Miksi teen sitä?
Minut jätettiin kadunkulmaan, jossa uskova mies näki minut -
ja lähetti kristilliselle leirille ja kuulin sanoman Kristuksesta.
Silloin ymmärsin, kuka Jeesus on. Hän tuli todelliseksi minulle.
Se muutti elämäni. Se on todellisuutta.
Mies näki näki minut. Minä näin Kristuksen.
Näen lapsen Somaliassa, jossa on kuolleita lapsia kadunvarrella.
Näen lapsia New Yorkin slummeissa ajaessani bussia.
Nyt tajuatte, kenet näen. Koska tiedätte, kuka Bill Wilson on.
Haen itseni joka viikko kadulta.
Näen oman itseni lasten kasvoissa.
Eräs poika oli jätetty istumaan kadunkulmaan -
t-paita ja shortsit päällä ilman kenkiä.
Hän oli paleltumaisillaan lumisateessa.
Hänen äitinsä oli prostituoitu, joka laittoi hänet kadunkulmaan -
odottamaan tunteja ennen pyhäkoulubussin tuloa.
Veimme hänet kirkkoon, annoimme takin, joka oli käytetty.
Pyhäkoulun päätteeksi vein hänet kotiini ja tarjosimme kaakaota.
Vein hänet myöhemmin kotiin, ja bussista jäädessään hän kysyi:
"Pastori Bill, saanko pitää tämän takin?"
Sanoin: "Kyllä, se on sinun takkisi." Aloimme itkeä.
Hän sanoi, ettei hänellä koskaan ole ollut takkia.
Sanoin: "Tämä on takkisi."
Kun näin pojan menevän kotiaan kohti, sanoin:
"Toivottavasti pidät takistasi, Jeesus."
Raamatussa sanotaan, että kun annamme jotain yhdelle vähimmistä -
annamme sen Jeesukselle. Näin mitä tuo pieni poika tarvitsi.
Mies näki minut kadunkulmassa.
Minut, jota kukaan ei halunnut. Ei edes oma äiti.
Mitä näet, kun näet Filippiineillä kaatopaikalle kuolleen tytön, -
jonka poninhäntä vain näkyy kaatopaikan keskeltä.
Hän oli pieni filippiiniläinen tyttö.
Mukanani Filippiineillä oli kaksi suuren seurakunnan pastoria.
Hei eivät koskaan olleet nähneet kaatopaikkaa ja halusivat mukaan.
Kaatopaikalta löysimme roskiin peittyneen kuolleen pikkutytön.
Siellä asuu lapsia.
Nostin hänet roskien keskeltä olkapäälleni.
Hänen kasvonsa olivat muurahaisten peittämät.
Muurahaiset söivät hänen silmiään. Tätä ei ole mukava kuulla.
Mutta se on todellisuutta. Kaikkialla ei ole -
kuin Suomessa. Tarpeet ja lasten kärsimys ovat valtavia.
Toinen pastoreista meni pois ja oksensi.
Toinen pastori ei oksentanut, mutta poistui.
En oksentanut tai poistunut. Katsoin tytön kasvoja ja rukoilin:
"Jumala, minun täytyy aloittaa pyhäkoulu täällä."
Tällä kaatopaikalla, jossa lasten ei pitäisi koskaan elää.
Siitä alkoi Metro-pyhäkoulu Manilassa, Filippiineillä.
Viime viikolla siellä kuuli 23 000 lasta sanoman Jeesuksesta.
Kysyn kerran vielä: Mitä näet?
Oletko niin kuin Maria, Pietari vai Johannes?
Mitä näet tänään?
Rukoilen, että voimme Joh. 20. luvun kautta pyytää -
Jumalalta ymmärrystä nähdä uusilla silmillä.
Haluan nähdä sydämeni silmillä, -
kun näen lapsen joko kadulla tai muuten hädässä jossain maailmassa.
Haluan nähdä toisella tavalla. Jumala, kosketa ystäviäni.
Puhu heille, anna nähdä sydämen silmin.
Käytä heitä erityisellä tavalla ja auta näkemään ihmisten -
tarpeet juhlapyhinä ja tänä vuonna.
Auta heitä näkemään lasten tarpeet, sellaisten kuin minä olin.
Kosketa heitä. Luo uutta. Avaa silmät näkemään, -
niin kuin Sinä näet. Jeesuksen nimessä, aamen.
Jumalan siunausta. Tavataan seuraavassa jaksossa.
Suomennos: Tanja Koivumäki