Kas üks mees saab mõjutada Soome saatust?
SOOME PÄÄSTJA?
Aarne Ylppö sai ühel hilisõhtul Jumalalt sõnumi.
Neid inimesi polnud palju,
kes oleksid ka elanud selliselt nagu teisi õpetasid.
Õnnistus, millega ta mind õnnistas, avaldas mu elule väga erilist mõju.
Ta läks vangla direktori jutule ja ütles,
et Ylppö jumalateenistused peavad lõppema.
Nad hoidsid alal oma iseseisvuse nii nagu Soomegi.
Vangid kandsid teda ühelt korruselt teisele.
AARNE YLPPÖ SOOME PÄÄSTJA? 11.12.1893 - 7.03.1970
Olen intervjueerinud erinevaid inimesi,
kes on seotud vaimuliku vanglatööga.
Nende kaudu on sageli tõusnud esile inimene,
kelle mõju kestab veel tänapäevalgi, isegi, et ta ise on juba ammu surnud.
Tegu on Aarne Ylppöga.
Aarne Ylppö sündis 12-lapsega perre, olles pere kaheksas laps.
Tal oli hästi tuntud, temast 6. aastat vanem vend -
Arvo Ylppö.
Kuulus lastearst.
Aarne Ylppö oli pere kaheksas laps, kus kokku oli 12. last.
Osad neist surid üsna noorelt.
Pere kõige noorim - Aili, oli surres kõigest 3-aastane.
Oleme Akaa linna keskuses.
Paigas, kus 1889-1974. aastal asus Ylppöde kodu.
Ainus, mis tolleaegsest õuealast on veel järgi jäänud,
on mu kõrval olev mänd,
mis aitab mõttes paigutada tolleaegsed ehitised
oma õigetesse kohtadesse.
Ylppöde kodu peamaja asus siin paremat kätt
ja Aarne oli pere lastest kolmas, kes siin majas sündis.
Ta vanemad õed-vennad sündisid Kylmäkoski kandis.
Viibime hetkel väga olulises kohas -
just siin, kus praegu seisan, asus vanasti arestimaja,
kus vange eeluurimise all kinni peeti.
Tegu oli puumajaga,
mis püsis oma kohas isegi veel siis,
kui ümberkaudsed majad uuesti üles ehitati.
Maja lõpuaegadel peeti seda politsei kinnipidamiskohana.
Aarne Ylppö elu on selle kohaga selliselt seotud,
et kui ta sajandi vahetusel veel väike poiss oli,
käis ta siin sama õue peal
ühes teises majas emaga asju ajamas.
Nii kohtusid nad ühe oma käigu ajal Mathilda Wrede'ga,
kes oli tol ajal üks tuntumaid kristliku vanglatöö tegijaid.
Aarne Ylppö oli esimest korda elus oma emale sõnakuulmatu,
järgides Mathilda Wrede't siinsesse vangitürmi.
Ta ei kuulanud ema sõna vaatamata tolle hüüdmistele,
vaid vaatas, mis türmis toimus.
Ta nägi pealt Mathilda Wrede sõbralikku suhtumist ühte vangi.
Naine naeratas vangile ja jagas talle kristlikke traktaate.
See puudutas nii võimsalt väikese Aarne südant,
et ta oli terve kodutee oma mõtetes,
mõeldes, miks küll see tädi oli nii lahke selle vangi vastu?
Aeg läks ja Aarne Ylppö suundus Helsingi Ülikooli juurat õppima.
1919. aastal liitus ta Toijala vabatahtlikega,
et minna Eesti Vabadussõtta sõdima.
See oli just see aeg, kus ta koges väga võimast vaimulikku läbimurret.
"Kitsas ja väikeses täppislaskurite palvetoas
kuulutati Püha Vaimu väes ristilöödud Kristusest.
Seal tabas mindki - suurimat patust, Jumala Sõna löök südamesse,
mis juhtus 1919. a. septembris.
Kerglasliku olemise rahu kadus, patt sai patuks
ja elu ilma usuta tundus hirmutavana.
Paar kuud hiljem andis Jumal mulle armu
kogeda uuestisündi ja elavat lootust,
mis sündis usklike palvekoosolekul 9. novembril, 1919. aastal.
See oli mu elu kõige imelisem hetk, kui raske patukoorem langes õlgadelt
ja ma võisin kogeda tõelist päästeimet oma elus."
Nüüd aga tuleme tagasi selle sama arestimaja juurde,
mida Aarne Ylppö väikese poisina nägi.
Peale usklikuks saamist, kui ta kord ühel õhtul Piiblit luges,
nägi ta nägemuse,
milles ta nägi seda sama arestimaja,
mida ta aastaid tagasi oli oma lapsepõlves näinud.
Ta nägi selles nägemuses vangi, kes viipas teda vanglauste vahelt,
kutsudes Aarne Ylppöt enese juurde.
Ta oli hämmingus sellest nägemusest,
tõustes püsti ja imestades, oli see nüüd unes või ilmsi?
Kuid kui ta siis oma Piiblisse vaatas,
avanes ta silme ees lõik Apostlite tegude raamatust,
mis kõnetas teda veelgi enam.
Apostlite teod 16:9 "Ja Paulus nägi öösel nägemuse:
üks makedoonia mees seisis ja palus teda:
Tule meie juurde Makedooniasse ja aita meid!”
Selle kogemuse tagajärjel
lõpetas Aarne Ylppö oma õpingud Helsingi Ülikoolis.
Ta ise jagas sellest loost hiljem Päästearmee lehes "Sõjahüüd",
kus ta oli aastaid kaastöölisena abistanud.
Ta kirjutas seal: "Olin kui Saul Tarsosest,
kelle jaoks Kristus tähendas käsuseaduse lõppu."
Tõsiasi, et Aarne Ylppö jättis oma juuraõpingud pooleli
ja läks Konnunsuole õpetajaks,
ehmatas ja üllatas kogu tema peret
ning eriti ta ema, kes kirjutas Aarnele järgmiselt:
"Kui lähed Konnunsuole, katkevad kõik su sidemed koduga.
Mõtle ikka järele ja tule mõistusele,
jätkates samas oma õpinguid."
Olen aru saanud, et nii Aarne ema kui teiste sugulaste meel
hiljem küll muutus,
kuid mingil hetkel oli see suureks jahmatuseks kogu perele.
Mäletan onu Aarnet väga hästi 60'ndatest aastatest.
Tal oli kombeks külastada oma õdesid-vendi.
Mäletan väga selgelt,
kuidas onu Aarne ei varjanud kunagi oma usku ja veendumusi.
See väljendus kõiges.
Usun, et kõik, kes on näinud pilte temast,
võivad seda samuti kinnitada.
Väikest kasvu prillidega mees, kelle pale säras.
Ta uskus tõesti sellesse, mida ta uskus
ja ka elas selle järgi, mida õpetas, mida ei tule just sageli ette.
Aarne Ylppö oli terve oma elu Konnunsuol õpetaja.
Tema südameasi aga oli rääkida vangidele Jeesusest.
Konnunsuol polnud tookord vangla pastorit.
Samal ajal aga öeldi,
et Konnunsuol kuulis kõige paremat vaimulikku õpetust,
kuna Aarne Ylppö oli seal.
Ta elas ja tegutses Konnunsuol kuni pensionieani välja.
Ta tegi vaimulikku tööd nii Konnunsuol kui üle kogu Soome.
Seda erinevates kogudustes, aga veelgi enam erinevates vanglates.
Konnunsuo vanglal oli oma haldur, kelle nimeks oli Räsänen
ja kelle tütar kohutus samuti Aarne Ylppöga Konnunsuol.
Minu lapsepõlv möödus 60'ndatel ja 70'ndatel
Konnunsuo Keskvangla lähedal asuvas majas.
Mäletan üht sellist hetke, kus meid oli palju lapsi,
kes me kõik mängisime seal vangla lähedal väljakul.
Sinna tuli üks üsna väikest kasvu mees,
kelleks oli Aarne Ylppö.
Ta märkas igat seal olevat last
ja mäletan, kuidas ta õnnistas mindki.
Ta pani oma käe mu pea peale ja õnnistas mind.
Isegi, et olin veel väike laps,
mõistsin siiski, et see oli midagi väga erilist.
Mu isa, kes töötas ka Konnunsuo Keskvanglas,
tõdes sageli,
et kuritegelikku keerisesse sattunud vangi ei päästa muu
kui vaid usklikuks saamine või kõva vaevanägemine.
Tema kandis hoolt selle vaevanägemise eest
ja kristlastest vanglatöö tegijad lõid oma tööga võimalusi selleks,
et vangid võiks saada usklikuks
ja kogeda väga reaalset elumuutust.
Nii said nad ka sellest kuritegelikust keerisest välja.
Kuid mina olen endiselt tänulik selle kohtumise eest Aarne Ylppöga
ja usun, et õnnistus, millega ta mind õnnistas,
on avaldanud oma erilist mõju mu elu üle.
Olavi Runolinna oli valgete juht, kes sattus Konnunsuo Keskvanglasse
ühe naise mõrva eest.
Ta haaras Konnunsuo vanglaski nö juhi rolli,
avaldades mõju vangla siseasjadele.
Tema poeg Veikko räägib neist sündmustest
ja sellest, kuidas need olid 1930'ndatel Aarne Ylppöga seotud.
Aarne Ylppö oli tol ajal Konnunsuo vangla õpetaja.
Kuid lisaks õpetaja ametile
pidas Aarne Ylppö vanglas ka jumalateenistusi.
Mu isa ajas see täiega marru.
Nii läks ta vangla direktori juurde
ja palus tal need Ylppö teenistused lõpetada,
kuna taolist hullumeelsust polevat vaja vangidega jagada.
Vangid pidavat saama rahu kõigist sellistest asjadest.
Nii juhtuski, et Ylppö vabatahtlik vaimulik töö
ja kristlikud teenistused lõpetati ära.
Samal ajal aga käis mu isa pidevalt vangla kiriku orelit mängimas,
kuna ta oli üsnagi musikaalne.
Ta mängis nii klaverit kui ka orelit.
Kuid peale kiriku lauluraamatute polnud seal mingeid muid noote,
mistõttu ta mängis orelit siis nende lauluraamatute põhjal.
Ja siis ta hakkas mõtlema:
"Ega see nüüd ikka kõige hullem ka poleks,
kui Ylppö jätkaks nende jumalateenistustega.
Ja ma võiks ju siis orelil saata kõiki laule, mida nad laulavad."
Nii juhtuski, et isa läks taas vangla direktori juurde
ja palus, et Ylppö võiks jätkata jumalateenistuste pidamisega.
Ylppö oli tõeliselt rõõmus selle üle
ja küllap oli nii mõnigi sealt vanglast palvetanud selle pärast.
Vangla töötajate seas oli päris mitmeid usklikke.
Nii alustaski Ylppö ühel pühapäeval taas jumalateenistuste pidamisega.
Mu isa mängis kiriku rõdul orelit,
Ylppö aga jutlustas ja ka palvetas teenistuse lõpus.
Ylppö küsis ka, kas seal on kedagi, kes sooviks eestpalvet enda eest,
et Jeesus võiks tulla ta ellu ja aidata teda?
Nagu ütlesin - mu isa oli üleval rõdul.
Ta olla tõusnud püsti, kõndinud rõdu ääre juurde
ja hüüdnud kõva häälega: "Mina palun eestpalvet,
et võiksin avalikult ja häbenemata kuulutada Jeesuse oma Issandaks."
Seejärel oli ta läinud alla altarile ja palunud, et Ylppö palvetaks ta eest.
Ylppö tegigi seda, paludes ta eest patuse palve.
Loomulikult tundis mu isa end patusena,
kogedes vajadust andestuse järele.
Nii Jumalalt kui inimesteltki.
Kõik teavad ja tunnevad Aarne Ylppöt nimega Konnu kloun.
Kummaline nime. Kust küll see veel tuli?
See nimi viitab nädalale, mil Aarne Konnunsuole tööle tuli.
Ta jutlustas Konnunsuo vanglas esimest korda 1921. aastal.
Ta oli valmistamas ette oma jutlust
ning palvetas põlvili kusagil raamatukogu või klassiruumi põrandal.
17-aastane noor poiss Martti Juhansson
oli esimest korda vanglas ja teel kohtuma vangla õpetajaga.
Kuid siis nägi ta Aarne Ylppöt põrandal põlvitamas,
mistõttu ta lõi ukse hooga lahti ja siis pauguga kinni
ja hüüdis kõva häälega üle õue: "Konnule on saabunud tõeline kloun!"
Sealt see hüüdnimi "kloun" oma alguse saigi.
Kui Aarne Ylppö vangidega vestles ja küsis: "Kes ma olen?",
vastasid kõik: "Kloun."
Mispeale Aarne Ylppö vastas: "Just nii, ma olen Jumala kloun."
Martti Juhanssonist kirjutatakse veel nii palju,
et ta sattus hiljemgi veel mitmeid kordi vanglasse,
kuid Aarne Ylppö oli alati väga abivalmis ja osavõtlik.
Ka tema suhtes.
Ta osutas Marttile abi nii raha kui riiete näol
ja kui ta vabanes vanglast, aitas Aarne teda sealgi.
Kuid Marrti sattus ikka ja jälle tagasi vanglasse.
Viimast korda vangis olles sai temast usklik
ja ta palus Aarnelt andeks kõigi oma mineviku tegude pärast.
Sama aasta detsembris ta aga suri.
Milline imeline Jumala ajastus selle vangi elus.
Aarne Ylppö oli tuntud ka oma heldekäelisuse poolest.
Ta jagas pea kõike, mis tal oli
nii vangidele kui teistele vajaduses olijaile.
Nii näiteks annetas ta osa päranduseks saadud maast
Toijala nelipühikogudusele,
kuhu ehitatigi Toijala nelipühikoguduse hoone,
mis on seal veel tänagi alles.
Peale pensionile jäämist
elas Aarne Ylppö oma ülejäänud elu Tamperes.
Algul Toomkiriku tänaval koos oma naise Ainoga
ja peale Aino surma Raholas.
Me teame, et mitte ükski inimene ei saa kedagi päästa -
ainuüksi Jumal on see, kes päästab. Jeesus Kristus on me Päästja.
Kuid, Jumal saab kasutada inimesi
ja Ta kasutas sõja ajal ka Aarne Ylppöt.
Aarne Ylppö sai kord hilisel õhtutunnil Jumalalt sõnumi,
mille ta ka edasi andis.
See mõjutas väga tugevalt seda,
milline oli soomlaste suhtumine juutidega seotud teemadesse
tolle sõja ajal.
Soome ei pääsenud juutide asjus küll üdini puhtana,
kuna 8. juudi vangi anti välja ja üks juute täis laev saadeti tagasi.
Kuid kõige üldisemas mõttes oli Soome ametlik seisukoht selline,
et juute ei antud välja.
Küsimus vaid on,
kas mitte selle 8. juudi väljaandmine ja juute täis laeva tagasi saatmine
ei tinginud seda,
et Soome kaotas Nõukogude Liidule 12% oma maa-alast.
"Ära vaata rõõmuga oma venna saatusetundi.
Tema õnnetuse päeva.
Ära pilka juute nende kannatuse päeval.
Ära suurustele suuga meeleheite päeval.
Ära tungi sisse mu rahva väravaist nende hädatunnil.
Ära vaata rõõmustades nende õnnetuse peale.
Nende hädapäeva peale.
Ära siruta hädapäeval oma kätt nende rikkuse järele.
Ära seisa teelahkmel hävitamas nende pääsenuid.
Ära anna üles nende pääsenuid kitsikuse päeval.
Sest Issanda päev on ligi kõigile paganrahvastele.
Nõnda nagu oled teinud teistele, nõnda tehakse ka sulle.
Kättemaks su tegude eest langeb su enese üle."
Aarne Ylppö luges mulle seda u. 60. aastat tagasi
Oulu Lääne vanglas,
jagades siis minuga kogu seda lugu.
Ta olin Konnunsuol olles saanud Jumalalt õhtul ühe sõnumi,
mille kohaselt ta pidi minema ja andma selle sõnumi edasi
peapiiskop Erkki Kailale.
Ta mõelnud, et kell on juba 10. õhtul ja ei lähe ta enam kuhugile.
Kuid ometi asus ta varavalges teele,
olles k 8 hommikul peapiiskopi ukse taga.
Kui peapiiskop ukse avas,
ütles ta Aarnele, et ta oleks pidanud juba keset ööd tulema.
Lugu oli nimelt selles,
et Soome president Mannerheim oli helistanud peapiiskopile
ja küsinud, mida ta tegema peaks?
Sadamas olla olnud laev u. 300 juudiga pardal,
kes oleks saadetud Saksamaale.
Mannerhein vajas kirikumehe arvamust,
kas anda nad välja või mitte?
Nii võttis peakiiskop taas Mannerheimiga ühendust ja ütles:
"Üks jumalamees tuli mu juurde ja luges mulle midagi.
Las ta nüüd lugeda seda teilegi.
Ühtlasi on mu vastus te küsimusele eitav."
Nii ei antudki neid juute välja.
Mul oli nõukogude ajal üks hea sõber, kui viisin Piibleid raudse eesriide taha
Selline mees nagu Uudo Veevo, kes oli elektri- ja telefoniinsener.
Ta oli väga põhjalikult uurinud kogu seda lugu ja leidnud,
et need riigid, kes olid andnud juudid Saksamaale ja Hitlerile välja,
langesid kõik kommunismi mõjuvõimu alla.
Kuid need riigid ja valitsused, kes ei andnud juute välja,
hoidsid alal oma iseseisvuse.
Nii nagu Soomegi.
Isegi, et meil anti välja väike osa juute.
Aga sedagi valitsuse teadmata ja tänu salateenistusele,
tänu kellele anti välja kaheksa juuti.
Kuid selle näol oli tegu pigem õnnetusega.
Kuid Soomele jäi alles ta iseseisvus, nii nagu Rootsile, Norrale ja Taanilegi.
Aarne Ylppö sünnist on tänaseks möödunud 125. aastat,
kuid mälestus temast ja tema tegevuse mõju
elavad veel tänagi.
Kui 1959. aastal korraldati Tamperes vanglate päevad,
räägiti sellest, kuidas pea kõik usklikuks saanud vangid,
kes olid sinna kokku tulnud,
olid Aarne Ylppö töö tulemus.
Aarne Ylppö tunnistab veel oma hauakivigi kaudu:
"Keda on mul karta ja kelle ees peaksin värisema?"
Oma raamatus "Issand on mu võidulipp"
kirjutab Aarne Ylppö viimaste lausetena:
"Palun endale jätkuvalt armu, et elada Püha Vaimuga täidetud elu
ja olla Kristusele ustav kuni lõpuni.
Ühtlasi aga jätkata innukalt tööd sellel tööpõllul,
mille Issand mulle oma armu läbi üle 40. aasta tagasi avas."
Jumal vastas sellele palvele
ja Aarne sai töötada Issanda põllul kuni oma elu lõpuni.
On räägitud, et ta käis oma viimaste jõulude ajal
Kakola vanglas,
jagades seal vangidele igal korrusel jõulusõnumit ja oma jõulutervitust.
Kuna ta aga ei jaksanud enam ise treppidest üles minna
ja lifte ju tol ajal polnud,
siis vangid ise kandsid teda ühelt korruselt teisele.
Kui ta aga hiljem juba Tampere haiglas oli,
käis ta mööda palateid ja rääkis inimestele Jeesusest.
Tol ajal palvetasid nii Soome rahvas, president kui Aarne naine.
Usun, et sel kõigel oli oluline mõju sellele, mis Soomes sõja ajal toimus.
Mia Joki "Issand, hoia meie rahvast"
Kui me vaid mõistaks
Et Sina oled see, kes Sa meid kaitsed
Kui vaid me rahvas näeks
Et Sinu käsi on see, mis varjab meid
Sinu käsi on see, mis varjab meid
Issand, hoia me maad
Sest vaid Sina oled me turvapaik
Valvates me üle nii ööd kui päevad
Issand, kutsu nüüd me rahvast
Sest vaid Sina oled me lootus
Sa tahad päästa meid
Kui me vaid mõistaks
Et Sinul on vägi, mis kaitseb meid
Kui vaid rahvas tunneks oma Kaitsjat
Kes neid armastab
Kes kaitseb oma rahvast ja armastab neid
Issand, hoia me maad
Sest vaid Sina oled me turvapaik
Valvates me üle nii ööd kui päevad
Issand, kutsu nüüd me rahvast
Sest vaid Sina oled me lootus
Sa tahad päästa meid
"Tundke rõõmu selle linna heast käekäigust,
kuhu mina olen teid pannud
ja palvetage oma linna eest,
sest selle hea käekäik on teie hea käekäik.
Sest mina tunnen mõtteid, mis ma teie pärast mõlgutan,
ütleb Issand:
need on rahu, aga mitte õnnetuse mõtted,
et anda teile tulevikku ja lootust.
Siis te hüüate mind appi ja tulete ning palute mind,
ja mina kuulen teid."
Palves peitub jõud, suurim jõud
See toob meid Sinu juurde taevasse
Palves peitub jõud, suurim jõud
See toob meid Sinu juurde taevasse
Issand, hoia me maad
Sest vaid Sina oled me turvapaik
Valvates me üle nii ööd kui päevad
Issand, kutsu nüüd me rahvast
Sest vaid Sina oled me lootus
Sa tahad päästa meid
"Me esiisad on aastasadade jooksul ammutanud Piiblist
nii raskustes, tagakiusus kui rahuajal elu, jõudu ja tröösti.
Me rahvas vajab taas Jumala Sõna uueks loovat väge,
Võtkem siis alandliku südamega vastu kõik selle õnnistused.
Õigsus ülendab rahvast, aga patt on rahvale häbiks."
Kyösti Kallio tekst
sõtta minevate meeste Uutesse Testamentidesse.
Aarne Ylppö töö jätkub veel aastaid hiljemgi.
Vanglates käib kristlik töö edasi
ja usun, et Aarne omaaegne töö oli ülimalt märkimisväärne,
avaldades oma mõju täna tehtavale kristlikule vanglatööle.
Aarne Ylppö elab edasi me mälestustes
ja ta töö läheb tänu Jumalale veel tänagi edasi.
Tõlge: Anne-Ly Raukas