33 PKR. RISTISURM
64 PKR. ROOMA TULEKAHJU
325 PKR. NIKAIA KIRIKUKOGU
1302 PKR. BONIFATIUS VIII
1517 PKR. USUPUHASTUS
1525 PKR. THOMAS MÜNTZER
1790 PKR. ÄRATUSLIIKUMISED
1906 PKR. NELIPÜHILIIKUMISE ALGUS
1949 PKR. KRISTLASTE TAGAKIUSAMINE
2000 AASTANE AJAMATK
Me alustame oma viimast ajamatka
tagasiminekuga algusesse ehk siis aastasse 33.
Läheme sinna kuulama Jeesuse palvet,
kui ta palvetas veidi enne oma kannatusi nii:
"Ja mina olen andnud neile selle kirkuse,
mille sina oled andnud mulle,
et nad oleksid üks, nii nagu meie oleme üks:
mina neis ja sina minus,
et nad oleksid täielikult üks,
nii et maailm tunneks ära, et sina oled minu läkitanud
ja et sa oled armastanud neid, nii nagu sa oled armastanud mind."
Jeesus tervendas oma maise elu ajal haigeid,
vaigistas torme ja tegi palju imetegusid,
toites näiteks mõne leiva ja kalaga tuhandeid.
Tema sõnad läksid täide.
Aga on üks asi, mis ei ole veel täide läinud.
Sellele palvele ei ole veel tulnud vastust.
Palvele, et kõik Tema omad oleksid üks.
Kuidas on see võimalik?
Kas inimestevaheline ühtsus saab tõesti olla keerulisem,
kui tormi vaigistamine või halvatu tervekstegemine
või surnud tüdruku elluäratamine?
Mis on selles nii rasket,
et me kristlastena ei tundu armastavat üksteist
ega suuda olla üks Jeesuses, meie Päästjas?
Mida me peaksime tegema, et see sünniks?
Millest peaksime loobuma või mida leidma?
Huvitav küsimus on muidugi ka see, et kui me tõesti oleksime üks,
kas siis terve maailm usuks praegu
Jeesusesse Kristusesse kui oma Päästjasse?
Nende kütkestavate, nõudlike ja raskete küsimuste üle
on meiega arutlemas kirjanik, evangelist ja pastor Petri Välimäki
ja TV7 Piiblikooli rektor Tapani Talikainen.
Tere tulemast meie saatesse! - Tänud!
Sa Petri tegeled nende teemadega nii evangeliseerides,
kui ka rektorina Perheniemi evangeelses õppeasutuses.
Seal tundub olevat paljude koguduste inimesi
vaatamata evangeelsele alusele.
Kas pole pisut tavatu teema?
Kindlasti mitte.
Olen väga tänulik, et Jumal on juhtinud mind juba üle 20 aasta
töötama kristlastega üle erinevate kirikkonna piiride.
Seda siis ka seal Perheniemis,
mis puudutab nii õpilasi, õpetajaid kui kogu tiimi,
sest seal on palju kristlasi koos.
Sa käid ka vabakogudustes jutlustamas?
Käin üsna pidevalt. - Tunned end ka seal koduselt?
Seal on mu vennad ja õed.
Ühtlasi on meil üks Isa ja Päästja.
- Ja me oleme minemas samasse taevasse. - Just nii.
Tapani, see pole ainuüksi teoloogiline- või meeldimisküsimus,
vaid praktiline koguduste-vaheline küsimus.
On me vahel siis kõrged müürid või tegutseme me ikka ühtselt?
Tegu on tähtsa teemaga minugi arust.
Kohe läheb mõte Pühale Vaimule,
kes on Piibli järgi ühtsuse loojaks.
Teisalt aga meenub ka kohe hingevaenlane,
kes tegutseb alati Jumala tahte vastaselt.
Saatan on laiali paiskaja.
Ta kasutab oma strateegiates ära me inimlikke nõrkusi,
mis võib olla üks põhjus, miks me teeme vigu
ja ehk pelgamegi üksteist.
Petri, kas sellel võib olla ka praktiline vaatenurk,
et nii kaua, kui me räägime Jeesusest vaid kui Päästjast
ja päästest usu ja armu kaudu Kristuse läbi,
oleme me nö kindlates vetes.
Aga kui toome välja üha rohkem teoloogilisi detaile,
siis üldiselt on nii, et kui avaldada piisavalt arvamust,
on ka rohkem eriarvamusi.
Kas arvamuste rohkus võib olla riidude põhjuseks?
Seda võib ka nii võtta.
Võib öelda, et Piibel on tohutu suur aarete laegas,
mida läbiva joonena läbib üks põhisõnum,
mis on võimsalt ühendav.
See ühendab kõiki kristlasi, nii et kuhu me ka ei läheks,
see on viimaks ikka üks ja ühine fundamentaalne sõnum.
Marginaalides, mil viisil me tegutseme, mida inimsesed teevad
millised menetlusviisid, mida rõhutatakse,
erinevad detailid Jumala Sõnast -
neis asjades on suured erinevused.
Viibides oma heade sõprade - usuvendade- ja õdede juures
ja esitades seal küsimusi, miks neil on mõni asi just nii,
siis vastus oleks igal pool üks: "See põhineb Piiblil."
Kuigi kõigi vastus on igal pool erinev, põhineb see ikkagi Piiblil.
Kuid see ei ole tingimata halb,
sest Piiblis ei ole vaid üht ainust viit,
kuidas elada oma usku välja.
See, et erinevad konfessioonid ammutavad Piiblist kinnitust
oma erinevatele uskumistavadele, on õige,
sest Piiblile need ju peavadki tuginema.
Halb lugu aga on see,
kui teisi ja nende tavasid peetakse vaenlasteks.
See on koht, kus tuleks peatuda ja küsida eneselt alandlikult:
"Mida ma õieti teen?"
Nii et, olles läbi ja lõhki luteri kiriku õpetaja, sa ütled,
et see mitmekesisus ja erinevus rikastab?
Selles on palju rikastavat.
Ja ei midagi halba? - Nii see on.
Nüüd aga jõuame selleni,
et ühtsuse mõttes on kaotsi läinud see läbiv joon,
millele peaksime keskenduma.
Kas me keskendume valedele asjadele, Tapani?
Minu arust küll, kuna meis kõigis on esiteks võitlusvaim.
Me kuidagi võistleme kasvõi vaistlikult teineteisega.
Meenub jüngrite arutelu selle üle, kes neist on suurim?
Jeesus aga, teades nende mõtteid, vastas täiesti erineval viisil:
"Ärge olge nagu selle maailma vägevad!
Kui keegi tahab olla esimene,
siis ta olgu viimane ja kõikide teenija!”
Teises kohas on öeldud, et olgu isegi kõikide ori.
Meie jaoks on see raske teema.
Jeesus toonitas lisaks üheks olemisele ka omavahelise armastuse tähtsust.
Vaatame Johannese 13:34-35:
"Ma annan teile uue käsu..."
See oli käsk, mitte ettepanek.
"Ma annan teile uue käsu: armastage üksteist!
Nõnda nagu mina teid olen armastanud,
armastage teiegi üksteist!
Sellest tunnevad kõik, et te olete minu jüngrid,
kui te üksteist armastate.”
Siin korduvad pidevalt 2 sõna - käsk ja armastus.
Kuna sa oled kirjutanud tundeelu asjadest, siis küsiksin:
kas käsu peale saab armastada?
Ma kogen seda Jeesuse käsku pigem suure eesõigusena.
Näiteks ka omagi elus olen kohanud neid,
kes tahavad seada piire,
et ühtsus ei leviks liiga laialdaselt.
Et kõik püsiks teatud raamides.
Aga me tunnistame igal pühapäeval,
et usume ühte pühasse kristlikku kogudusse
ja pühade ühtsusesse.
Ja kui siis Jeesus veel käsib armastada,
siis ma võtan seda imepärase loana.
Suur autoriteet annab loa ühtsuseks.
Keegi ei saa seda takistada.
Meile on antud nii luba kui ka käsk
ja nii me peame tegema.
Jeesus teab, et edu ja õnnistuste võti peitub armastuses.
Ta ise tegutses alati esmalt armastuses
ja esitles alles seejärel tõde.
Nii peaksime endalt küsima, kas tegutseme ise samamoodi?
Selles Jeesuse palves, millega sa alustasid
ja kus Ta palub neli korda, et nad oleksid üks -
ma võtan seda ka kui suure prohveteeringuna.
Mõeldes sellele, et Jeesus palvetas selle pärast palju kordi,
siis kas oleks usutav, et Isa ei vastanud?
Ma olen kindel, et vastus saabus.
Selles on kaks taset.
Ühtpidi me juba oleme üks läbi Püha Vaimu -
kõik Jeesusesse uskuvad Jumala lapsed.
Me oleme üks Kristuse Ihu Jumala ees.
Aga ka need osad, mida Jeesus palvetab,
et maailm usuks, näeks ja mõistaks - ka need täituvad.
Minu arust peitub selles saabuva ärkamise võti.
Kuna selles saab kuju see tõde, millest kristlased räägivad.
See avaldub selles, et nad tõepoolest armastavad üksteist.
Viitasid äsja suurele õnnistusele.
Olen samuti märganud, et koos olles on meiega alati ka Jumala õnnistus.
Ehk siis ärkamiseks on vaja kahte seemet -
omavahelist ühtsust ja armastust
ning kasvamine algab!
1. Korintlaste 13. peatükis kirjeldatakse armastuse olemust.
Seda kirjeldust kasutatakse tihti pulmades.
Seal räägitakse alguses, mida armastus ei ole
ja seejärel, mida ta on.
Paulus rõhutab seda eriti tugevasti.
Ta toob siia sisse ka igavikulised asjad nagu usk, lootus ja armastus.
Aga suurim neist on armastus. Aamen.
Seal on loetletud ka Vaimu vilju,
mida Püha Vaim tahab meis esile tuua.
Milliseid mõtteid see tekitab, Tapani?
Tegemist on ühe viljaga, millel on 9 erinevat maitset.
Esimesed neist on armastus, rõõm ja rahu.
Need iseloomustavad suhet Jumalaga.
Järgnevad pikameelsus, sõbralikkus jne.,
mis puudutavad inimestevahelisi suhteid.
Viimased 3 maitset on seotud enesevalitsemise ja kannatlikkusega.
Selles on koos kogu Jumala agape armastuse pakett
ühes kõigi selle mõjutustega,
mis puudutab me suhet Temaga, teistega ja iseendaga.
See on tõeliselt mõtlemapanev ja huvitav kooslus,
mida vaid Püha Vaim saab sünnitada meis
usu kaudu Kristusesse.
Petri, kui Püha Vaim oleks need asjad meis juba teostanud,
oleksid su raamatud palju õhemad?
- Neid poleks siis enam vajagi.
Siit tekib otsene küsimus vaimuviljade kohta.
Apostel Paulus liidab need kaks asja üheks.
Ühelt poolt vaimuviljad ja teiselt poolt üheks olemise.
1. Korintlaste esimeses peatükis
on kirjeldatud sama probleemi, mida esineb ka tänapäeval.
Paulus noomib neid sõnadega:
"Kuid Kloe pere, mu vennad,
on mulle teie kohta teatanud, et teie seas on riidu.
Igaüks teist ütleb: Mina olen Pauluse poolel!”
või: Mina olen Apollose poolel!” või: Mina olen Kristuse poolel!”
Kas Paulus löödi risti teie eest?"
Paulus ei lepi sellise poolte valimisega.
Ta jätkab 3. peatükis
ja ma loen vana tõlke järgi, sest siin tuleb see paremini esile:
"Ka mina vennad ei võinud rääkida teile kui vaimsetele,
vaid pidin rääkima kui lihalikele - nagu väetitele lastele Kristuses.
Ma jootsin teile piima ega andnud tahket rooga,
sest seda te ei oleks veel talunud.
Olete ju alles lihalikud, kui teie seas on kiivust ja riidu.
Sest kui üks ütleb: Mina olen Pauluse poolel!”,
teine aga: Mina Apollose!” jne.
Ta ütleb selgelt, et tegu on lihalikkusega.
Nad on küll kui lapsed Kristuses,
kuid see on lihalikkus, mis tekitab meis lõhesid.
Seejärel asetab ta rõhu sellele,
kuidas erinevad kristlased peaksid teenima üheskoos.
Ja lõpetuseks: "Keegi ei või rajada oma usku
mõnele muule alusele, kui Jeesus Kristus."
Püha Vaim tõstab esile Kristust,
seda suurt ja ühist evangeeliumi armusõnumit,
mis meile kõigile on ühtviisi antud.
Seda, kuidas Jeesus, Jumala Poeg, sai inimeseks;
Jumala armastust, Jeesuse lepitustööd ja ülestõusmist;
kuidas inimene päästetakse
ja pärib igavese elu usu kaudu Jeesusesse.
See on iga kristlase usu alus
ja see teostub, kui laseme Jumalal meis tegutseda.
Olen vahel mõelnud sellele nii,
et kõik pereliikmed: isa, ema, lapsed - kui palju neid siis parajasti on,
armastavad üksteist
ja hoiavad väliste ohtude ning väljakutsete korral alati kokku.
Samas võib pere siseselt esineda üsna palju erimeelsusi.
Üks on kiire, teine aeglane. Ühele meeldib üks, teisele teine.
Aga armastus on see, mis neid ikkagi ühendab
ja mis seda peret, abielu ning kõike muud koos hoiab.
Kas see võiks kehtida ka kristlaskonna kohta,
kus läbivaks jooneks on Jeesus ja armastus,
millest sünnib ühtsus?
Kindlasti ja seda me olemegi.
Me ei ole vaid sama usundi või selle haru esindajad,
vaid Piibel ütleb selgelt, et me oleme Jumala perekond.
Me kuulume Jumala perekonda, kus ühtsus on veelgi lähedasem.
Muidugi on ka Jumala perekonnas tõeliselt erinevaid lapsi.
Kui rääkida sellest mitte kiriku, vaid pere tasandil
ehk ühes koguduses olevatest liikmetest
siis oluline on see,
kuidas õpime hindama oma usuõdesid-vendi
nende erinevuses.
Samuti on ka tavalises peres.
Ka abikaasade vahel on tähtis, et erinevusi ei nähta ohuna,
vaid Jumala rikkusena.
Samamoodi ka vendade ja õdede vahel.
Ehk siis tegemist on rikkusega, kui meid on palju erinevaid.
Peame vaid pidama oluliseks
Jeesust Kristust, Temas püsimist ja Tema armastust
ning Tema kaudu ka teineteise armastamist.
- Aamen. - Nii see on.
Lugesin täna Efeslaste kirja,
kus nagu sa, Petri, tõdesid,
on see Jeesuse ülempreesterlik palve üheks olemise kohta,
mis oma loomult on prohvetlik.
Kui õigesti mäletan on Efeslaste 5. peatükis üks koht,
mis minu arust viitab selgesti lõpuaegadele ja suurele ärkamisele.
Jeesus seab enese ette kirgastatud koguduse,
millel ei ole plekki ega kortsu
ega muud selle sarnast,
vaid see on püha ja laitmatu.
Seoses sellega mõtlesin, et just sellised me peaksime olema.
Kuidas kas me inimestena oleme eales võimelised selleks?
See peab olema Püha Vaimu töö, et selline muutus sünniks,
kuid me peaksime seda palves taotlema ja ootama
ja oma eluga selles suunas liikuma.
Mis meid kristlasi lahutab?
Mitte, et peaksime koostama nimekirja kõigest,
mis on tõlgendatud eristavaks,
aga millised asjad meid lahutavad ja millised ühendavad?
Mis toob meid üksteisele lähemale?
Kunagi oli Kiriku Uurimiskeskuse juhiks Harri Heino,
kes uuris tohutul määral erinevaid ususuundi.
Ta rõhutas vägagi seda, et ristiusu tuumaks on arm.
Kui teised usundid keskenduvad sellele,
kuidas inimene ühel või teisel moel üritab Jumalat kätte saada,
siis ristiusus on asjad vastupidi -
seal keskendub kõik sellele, mida Jumal on teinud ja teeb.
See teema on mind kõnetanud
ja ma olen mõistnud, et see puudutab kõiki meid, kristlasi.
Millele me oma tähelepanu suuname?
Kui sellele, mida inimesed teevad ja kuidas nad oma usku välja elavad,
siis on erinevus ikka ülisuur,
kuna on olemas üle 7000 erineva usurühma.
Selles on tohutult mitmekesisust.
Kui me aga hakkame vaatama, mida Jumal on teinud ja teeb,
siis leiame aluse, mis koosneb sellest, et Jumal andis oma Poja armastusest.
Jeesus õpetas Jumala armastusest ja armust.
Jeesuse lepitustöö ja ülestõusmine.
Ta on nüüd Jumala juures meie heaks;
meile saadeti Püha Vaim,
usk kolmainu Jumalasse.
Kes usub sellesse Jeesusesse, sellel on igavene elu.
See ühendab kõiki kristlasi läbi aegade.
Piiblis esineb see ettekuulutusena Vanas Testamendis
ja igas Uue Testamendi evangeeliumis ja kirjades,
apostellikus usutunnistuses, Konstantinoopoli usustunnistuses jne.
See ühendab kristlaskonda nii laiuti, kui ka sügavuti läbi ristiusu ajaloo.
See julgustab mind väga.
Usun, et kristlikul usul on tugevam ja ühtsem alus,
kui ühelgi filosoofial või usundil siin maailmas.
- Aamen selle peale!
Sellel põhjal peame me seisma ja võitlema armastuses,
levitades seda ja julgedes armastada üksteist.
Mõeldes sellele, et Jeesus on kõige keskpunkt
ja armastuse allikas.
Tema lepitustöö ja arm on see,
mis meid kõiki ühendab üle koguduste piiride.
Kas see ei vii meid siis järelduseni,
et mida lähemal Jeesusele, seda lähemal üks olemisele?
Olen vahel mõelnud,
et hirm on selline kurjuse jõud meis, mis püüab meid lahku ajada.
Üks uurija nimega Maslow on uurinud inimese olemust
ja leidnud, et inimese vajaduste madalaimal tasandil
on vajadus turvalisuse järele.
Kui mõelda sellele, et me kuulume kuhugile gruppi,
mida me tunneme ning teame läbi ja lõhki,
siis see tekitab meis turvatunde.
Kõik "väljaspool olijad" otsekui hävitaks me turvatunnet.
Kui aga Kristus võtab meis üha rohkem maad,
siis see annab ka julgust
kohtuda natuke teistmoodi mõtlevate ja elavate inimestega.
Olen endalegi sellist julgust palunud:
"Issand, anna mulle julgust sukelduda tundmatusse!"
Me eelmises saates oli külaliseks Timo Pöyhönen
ja siis arutlesime koguduse ning kiriku tuleviku üle.
Selle üle, millised on selle funktsioonid ja suurus
ning mis on selle ligitõmbav jõud?
Kui aga küsida sama asja ühtsuse vaatenurgast lähtuvalt,
siis oled sa endiselt sama meelt,
et see toob ühtsuse ja armu kristlastkonna keskele?
Põhjenda seda natuke.
Suurepärane väide, aga millel see põhineb?
Jeesuse palvel, millega alustasime, et nad oleksid üks
ja Piibli tavatult selge õpetus selle kohta.
Kristlastel on vankumatu, tugev ja imeline ühtne vundament.
Piibel on meile põhjapanevaks lähtepunktiks,
millele toetudes võime uskuda, et nii saab olema.
Aga isiklikult julgustab mind väga,
et ma näen seda pidevalt.
Ma näen pidevalt Jumala õnnistuste esiletulekut,
kui kristlased koos teenivad ja tegutsevad.
See muudab selle konkreetsemaks ka välismaailma jaoks,
sest armastus ja evangeelium kuuluvad kokku.
Kui me kuulutame evangeeliumi, aga see ei paista meist välja,
siis tundub see teooriana.
Kui me aga kuulutame evangeeliumi
ja jagame sõnumit Jumala armust ja armastusest,
siis see paistab meist välja, kui me tõeliselt üksteist armastame.
Jeesus rõhutas seda ikka korralikult,
öeldes, et siis ka maailm usub.
Ta palvetas, et nii saaks olema, sest selle kaudu see kõik sünnib.
Kuna seda on Isalt palutud, peitub selles ka tohutu autoriteet,
mistõttu olen kindel, et nii ka läheb.
Apostlite tegudes on kirjeldatud
algkoguduses valitsenud armastuse õhkkonda,
mis äratas ka üldist tähelepanu.
"Vaadake, kuidas nad üksteist armastavad!"
See on ilmselgelt jõud,
mis võiks tänapäevalgi palju rohkem toimida,
kui söendaksime üksteist armastada
käies erinevates kogudustes usuõdede- ja vendadega kohtumas
ja neid tundma õppimas,
ilma, et peaks tegema midagi sellist, kus keegi ei ole enam miski
ja kus igal ühel on oma vaimne kodu.
Kas seda see ongi?
Seda see on.
Seda ka selles mõttes,
et inimene, kes otsekui uurib ja kuulab meid -
ta süda ei avane selle peale,
kui väitleme erinevate õpetuste teemadel.
Kui ta aga tunneb ära armastuse, mis teda armastab,
siis ta süda avaneb automaatselt,
sest see on inimese sügavaim vajadus.
Seal, kus inimesed kohtavad Kristuse armastuse lõhna
nii me jutluste kui ka me elu kaudu,
siis nende südamed avanevad Jumala armastusele.
Olen kogenud, et sellise kuulutusega on seotud ka Püha Vaim.
Mulle meenus veel üks mõte
seoses kunagise kuulutustööga tänavatel.
Paljud kritiseerisid seda, pidades seda mingiks usulahuks,
kui oma meeskonnaga tegutsesime.
See häiris mind
ja kord õhtusel jooksuringil olles küsisin lapselikult palves,
et Issand selgitaks mulle, mida usulahk üldse tähendab
ja mis on selle tunnused?
Ma sain lihtsa palvevastuse: usulahu liikmed ei armasta oma vendi.
See oli mulle heaks õpetuseks - oma usuvendi peab armastama.
Sellega on meil ka hea lõpetada.
Tänud Petri ja Tapani selle ajamatka eest,
mis samas lõpetab ka kogu selle sarja,
mida oleme teinud kokku 15 osa.
Alustasime aastast 33 - meie Issanda ristisurmast
ja oleme sealt nüüd jõudnud tänasesse õhtusse.
Kui soovid toetada TV7 tööd ja sarnaste saadete valmimist,
helista 900 1770, annetades selleks 10 eurot.
Võid teha ka pangaülekande, leides me andmed www.tv7.ee
Tänud TV7 vaatajatele, kes olete olnud meiga sel ajamatkal
ja Jumala õnnistusi teile!
Enne lõpetamist aga selgitaksin, miks me neid matku korraldasime.
Vahel on hea vaadata tagasi ja näha seal Jumala õnnistusi ja armu
ja ka asju, milles peaksime meelt parandama.
Ärgem takerdugem oma vigadesse, vaid uskugem, et Jumal on meiega
ja tahab meile armu anda.
Tahan lõpetada piiblisalmidega Jesaja raamatust,
mis julgustavad meid rohkesti:
"Ärge tuletage meelde endisi asju
ja ärge pange tähele, mis muiste on sündinud.
Vaata, mina teen hoopis uut: see juba tärkab, kas te ei märka?
Ma teen kõrbessegi tee, tühjale maale jõed."
Soovin te elu kõrbedesse ja kuivuse keskele
Püha Vaimu elavate vete puudutust ja voolamist.
Tahan õnnistada teid, teie elu ja lähedasi.
Meie Issanda Jeesuse Kristuse arm, Isa Jumala armastus
ja Püha Vaimu osadus olgu teie ja teie lähedastega
nüüd ikka ja igavesti, aamen!
Tõlge: Kuno Kivikink