33 PKR. RISTISURM
64 PKR. ROOMA TULEKAHJU
325 PKR. NIKAIA KIRIKUKOGU
1302 PKR. BONIFATIUS VIII
1517 PKR. USUPUHASTUS
1525 PKR. THOMAS MÜNTZER
1790 PKR. ÄRATUSLIIKUMISED
1906 PKR. NELIPÜHILIIKUMISE ALGUS
1949 PKR. KRISTLASTE TAGAKIUSAMINE
2000 AASTANE AJAMATK
Soome rahva keskel toimunud ärkamised
maandusid kõvale pinnasele.
Parlament oli alates 1726. aastast
pannud vaimuliku reeglistiku kohaselt paika sellekohase konventikli.
See tähendab eraviisiliste koosolekute korraldamise keeldu.
Seda keeldu tugevdati sanktsioonide abil,
mida kohaldati keelatud kogunemiste korraldajatele,
kui ka osavõtjatele.
Need seadused aga ei suutnud ärkamisi vältida.
Soomeski hakkas levima pietism
koos sõjavangistusest tagasipöördunud ohvitseridega,
mis rõhutas isikliku usu, meeleparanduse
ja pühade osaduse tähtsust.
Üle Soome hakkas toimuma ärkamisi.
Need said alguse läänerannikult, Põhjamaalt, Savost
ja peagi olid nende kolded üle kogu maa.
Vaimulikkond oli seadnud eesmärgiks olla elanike rahuliku elu tagatiseks.
Nende ilma loata kogunemistega üritati algul leppida,
aga see hakkas tekitama pingeid ja viis kokkupõrgeteni
äratatute - nagu äratustes osalenud preestrid ja tavakristlased
ennast kustusid
ning tavainimeste vahel.
Aastatel 1809-1869 ehk siis 60 aasta jooksul
käsitleti kohtusüsteemis umbes 30 sellist juhtumit,
milles preestrid ja tavakristlased oli oma tegudest aru andmas
ja neile määrati suuri trahve ning preestreid kõrvaldati ametist.
Sellistes oludes sündisid sellest ärkamisest
hernhuutlus, lestaadiuslus, renqvistlus ja palvemeelsus.
Hiljem sündis veel mitmeid äratusliikumisi.
Mis oleks juhtunud,
kui need äratusliikumised oleks Soomes läinud oma rada
nagu see juhtus Rootsis?
Kui nad ei oleks leidnud oma kohta kirikutes,
kuhu nad tõid erksust ja kus nad võeti vähehaaval omaks.
Kuid kas alati on nii, et kui ärkamine saabub,
on tavaliselt kirik esimesena selle vastu?
Vanad struktuurid ei võta uusi omaks nagu ka vana vein ei segune uuega.
Selliste küsimuste üle
on seekordsel ajamatkal meiega arutlemas
pastor Paul Raja-Aho
ja ärimaailmas tegev olnud,
aga tuntud pigem vaimulike laulude kirjutajana
ja ansambliga "Uus laul" tuntust kogunud Risto Huvila.
Tere tulemast ajamatkale! - Tänud.
Paul, millest see vastuseis, et kui midagi uut üritatakse teha,
siis on kellelgi alati midagi selle vastu?
See võib olla tingitud sellest,
et lööb välja vaimu ja lihaliku loomuse vastuseis.
Meis inimestes on juurdunud tugev religioossus,
olgu me mistahes äratusliikumisest.
Nii, kui Jumalalt tuleb midagi uut, tekib kohe vastandlik seisukoht.
Selline on üks minu teooria.
Milline äratusliikumine on Risto sulle kõige tuntum?
Kindlasti nelipühilus.
Olen kolmanda põlve nelipühilasena sellega üsnagi tuttav.
- On sul olnud kokkupuuteid ka muude äratusliikumistega?
Muidugi.
Olen viimased 20 aastat olnud kaasategev
kristlikes ühistegevustes.
Nende seas on siis luteri kiriku äratusliikumised,
samuti vabakoguduste, baptistide ning metodistide äratusliikumised.
Usulisi gruppe on maailmas tõesti palju.
Nende loetlemine võtaks terve õhtu.
Soome äratusliikumiste algetapid olid üsna dramaatilised.
Tõelised Jumala Vaimu puudutused.
Koos imede, tunnustähetede,
emotsioonide, nutu, kukkumiste ja selliste karismaatiliste ilmingutega.
Mõtlesin, et loeksin meeleldi ette
ühe koha Arthur Dent'i raamatust "Tõelise pöördumise harjutamine",
mida luges Liisa Erkintytär Kalantist.
Siinkohal on Eura kiriku pastor Johann Laihiander
kirjeldanud oma mälestusteraamatus 6. Juunil, 1758 aastal,
kuidas ta kohtas esimest korda äratatuid.
"Oli teisipäev ja einestades sõpradega ning vaadates ülevalt aknast alla
nägin gruppi inimesi kiriklale lähenemas.
Olin äsja väljunud eeskojast,
kui kõik need 13 mind järsku ümbritsesid.
Osad kallistasid mind, teised olid langenud põlvili
ning ülejäänud olid käed suunanud taeva poole.
Nad ohkasid häälekalt ning palusid pastorilt abi ja nõu.
Tundus, et inimesed on aru kaotanud.
Siis aga meenus
mõned päevad varem kuuldud imelisest äratusliikumisest lähikonnas.
Siis sain aru,
et need inimesed on Issanda käe kaudu saanud äratuse."
Siin tuleb esile tunde pool, mis meil vahel kipub ununema.
Ärkamisega käivad kaasas võimsad tunded - nutt ja naer!
Soome kristlust iseloomustavad väljendid nagu:
tõsine, veidi nostalgitsev ja kindlate piiridega.
Sellega ei sobi kokku lärmamine nagu pastorid sellest arvama kipuvad.
Just nii, olukord on praegugi selline.
Võimsa Jumala Vaimu ligioluga seotud ärkamise näol
ei ole meil tegemist suure ristiretkega,
vaid millegi sellisega,
kui Jumala Vaim tuleb nii võimsalt inimeste sekka,
et sõnu polegi vaja.
Inimesed tulevad kirikutesse. See on tõeline ärkamine.
Mainisin,
et vaimulike reeglistiku kohaselt tehtud konventikli mõjusid
oli tunda kuni 1870'ndate aastateni,
ehk siis pika aja jooksul ja see põhjustas palju kohtus käike.
Aga ma leidsin raamatust "Ristiusu ajaloo 2000 aastat"
meeldivaid kohti sellel teemal.
"Ärkamise mõjutused
oli pastorite sõnul eelkõige positiivsed.
Äratatud ei õpetanud valeõpetusi,
vaid süvenesid usu olemusse ja vältisid mõttetuid lõbusid.
Vaimulikke kutsuti üles
vältima karmi suhtumist äratatute suhtes.
Neisse ilmingutesse suhtuti eripaikkondades erineval viisil,
kuid äratatute ja muretult elavate vaheline kontrast
hakkas põhjustama sedavõrd palju hõõrdumisi,
et otsustati sekkuda rahva rahulikuma elu nimel.
Risto, kas sulle meenub ajaloost mõni ärkamine,
mis ei oleks tekitanud paksu verd?
Ma arvan, et kui sa, Paul, rääkisid religioossuse vaimust,
siis see on üks vaim,
kuid on olemas ka inimlikkuse ja traditsioonide vaim,
mida me hindame ja oleme omaks võtnud.
Kui saabub ärkamine, siis hakatakse kuulma hääli
ja inimesed hakkavad seda kõike erinevatel viisidel välja elama.
Jumal loob elu ja tahab inimest muuta.
Jumal tahab murda seda asjade seisu, milles me elame.
Olgu tegemist siis religiooni või traditsioonidega
või liiga hea/ liiga halva käitumisega.
Usun, et Ta tahab luua meile pühi käitumismalle ja liikumist.
Piiblis öeldakse:
"Vaata, mina teen uut, kas te ei märka?"
Jätäme kergesti märkamata selle uue, mis on juhtumas.
Kui mõelda sõnale "ärkamine", siis see tähendab seda,
et peab olema unine või uinunud ja äkitselt juhtub midagi suurt.
Kui inimene ühtäkki avastab,
et ta on patune ja minemas põrgusse ilma Jeesuse armu ja vereta
ja ühtäkki tajub, et arm on saadaval.
Peab olema täiesti külm, et ei reageeriks sellele kuidagi.
Üldiselt võib selline inimene tunda väga võimsalt oma patusust.
Või kui inimeses on pingeid, võib see pääseda välja karjena
või võimsa reaktsioonina,
mis välisele inimesele tundub hulluks minemisena.
Kuigi ta on täiesti terve,
vabanedes kui ahelatest või patukoorma alt.
Kuidas ärkamised õieti vaibuvad?
Algul on ärkamine, siis äratusliikumine,
seejärel liikumine ja nii see lõppebki?
Ma olen mõelnud selle üle.
Lugesin Mauno Saare raamatut Niilo Yli-Vainio elust
uuesti umbes aasta tagasi.
Kui Issand otsustas peale 5 a kestnud ärkamise möllu
Niilo ära võtta,
siis kuidagi paistab niimoodi, et see ärkamine läks mehega kaasa.
Jäin mõtlema, et nii ajalehtede kui meie aja põhjal üldse
tundub, et Jumal kinnitab teatud asju inimeste külge.
Ja kindlasti on asju,
mida Ta ei kinnita sedavõrd inimeste külge.
Asjad lähevad mõlemat rada pidi.
Nägin ise väga lähedalt seda Niilo Yli-Vainio aegset ärkamist,
mis tundus olevat väga kinnitunud Niilo Yli-Vainio külge.
Meie ristiusu ajaloos on päris palju sarnaseid asju.
Jeesus tegutses 3 aastat ja natuke peale.
Siis sai Ta aeg läbi, aga Ta järgijad viisid seda asja edasi.
1906. aastal toimus Asuza tänaval 3,5 aasta jooksul hiigelsuur ärkamine,
mille kohta liikus info üle maailma ja mis puudutas suuri rahvahulki.
Siis see vaibus, kuigi Püha Vaim ei lõpetanud.
Aga see mitmele poole külvatud seeme
hakkas tootma uusi kogudusi ja oli ka muid ilminguid.
Ja Yli-Vainio puhulgi on nii, et kuigi tema läks, siis asi jäi.
Aga olen näinud ka selliseid ärkamisi Lõuna-Koreas,
kus ma käisin 1995. aastal,
mis kestavad ja kasvavad jätkuvalt ka tänapäeval.
Tegemist ei ole vaid mingi 3-aastase sööstuga
nagu Helsingi ärkamine kestis vaid 2 aastat,
vaid tegu võib olla ka järjepideva kasvuga,
mis on huvitav.
Kõik muudkui räägivad ärkamisest,
kus üheks põhiteemaks vaimulike koosolekute puhul
on palvetamine.
Inimesed kirjutavad sedelitele palvesoove
ja alati leidub nende hulgas ka palvet ärkamise eest.
Tavaliselt palub jutlustaja oma palves ikka ka ärkamist
ja meelsamini veel noorte ärkamist.
Miks see viibib?
See ei sõltu meist.
Me võime ju igati hästi palvetada ja valmistuda,
aga see on teatud müsteerium,
miks Jumal annab selliseid ärkamisi, kus Jumala Vaimu ligiolu puudutab.
Kiriku ja ärkamiste ajaloost on palju selliseid näiteid.
Peame paluma seda Soomele ka tänapäeval.
Ärkamistest lugedes tundub neil olevat üks ühine nimetaja.
Kõigile neile on eelnenud võimas palvetamine.
Oleme me laisad palvetama? - Jaa, kindlasti.
Vähemalt mina. Teie tundute aktiivsemad olema.
Aga olles mõelnud selle üle, siis usun,
et 2005. aasta sügisel sekkus Jumal võimsalt mu ellu.
Kuigi olin pikalt olnud usklik ja andnud tunnistusi sellest,
aga siis sai Jumal uue haarde.
Kogesin esimest korda,
kuidas Jumal pani minusse ühe palvetamise ja paastu vaimu.
Olen mõnedki aastad osalenud võimaluste piires
koguduse palve- ja paastunädalatel.
Olen mures selle pärast,
et nii vähe inimesi osaleb palve- ja paastunädalatel.
Usun, nagu Jumala Sõna ütleb,
et need, kes Issandat ootavad, saavad uut jõudu.
Need, kes ei oota, ei saa uut jõudu.
Aga need, kes ootavad, saavad uut jõudu.
Mida rohkem meid ootajaid oleks...
Paul, nagu sa ütlesid,
sõltub see Jumalast ja mitte meist endist.
Tavainimesena mõtlen siiski, et siin on midagi sellist,
milles me saaksime oodata Jumala ilmumist.
Tahaksin eriliselt öelda, et vaimuliku töö juhid...
Jumal juhtis läbi Piibli rahvast ja kogudusi
nende juhtide südamete kaudu.
Kui juht käitus rumalasti, siis kannatas kogu rahvas.
Kui juht, kes oli kuningas või muu ülemus,
pöördus Jumala poole,
siis Jumal andis oma soosingu talle ja tema rahvale ning kogukonnale.
Usun, et on tähtis saada rahvas kogudusena liikuma,
aga eelkõige need, kes on koguduste eest vastutajad.
Nende vastutus on hoopis teine, kui pingis istujatel.
Karjased on vaja saada liikuma, et kari läheks liikvele.
Olen sinuga nõus, et me inimestena peame midagi tegema.
Aga lõpuks on nii, et ükskõik, kui palju me seda tahame,
me ei saa tulemuseks ärkamist.
Aga Jumal on ikkagi suveräänne.
Ükskõik, kui suured meiepoolsed pingutused või meetodid
ei garanteeri kindlat tulemust.
Palvetamise puhul paistab ühisosadeks olevat
pattude tunnistamine,
meeleparandusele tulemine, Jeesuse lepitussurm ning arm.
See on olnud selge evangeeliumi kuulutamine
ja see töötab ka praktikas.
Küsimus ei ole kõrvalistes asjades.
Minu väikeses elus on selline kogemus.
Olin 80-ndate alguses Kokkola baptistikoguduses
7 aastat noortetöö tegija.
Seal oli ärkamine
ja tagantjärgi pabereid vaadates panin tähele sellist asja,
et ka meie koguduses oli kõik suunatud inimeste võitmisele.
Tohutu innukus minna tänavale ja rääkida inimestele.
Kodud olid avatud ja inimesi tuli jätkuvalt usule.
Meil oli innukus teha kõike ja võita inimesi.
Usun selle olevat üks võimas ärkamisega seotud asi.
Aga sellega peab olema seotud äratundmine, mis on endale tõene.
Kui inimesed ei leia Jeesust oma päästjaks ja vabastajaks,
läheb neil halvasti.
Nad on minemas hukatusse.
Jube koht, mis tekitab muret lähedaste pärast.
"Igaüks saab usu kaudu õndsaks, aga igal ühel on oma tee."
Selline humanismi ja liberalismiga seotud mõttekäik
tundub kehtivat ka kristlaste juures.
Minus kinnistus mõte Piiblist, et meil oleks Kristuse meelsus.
Kristuse meelsus tahab päästa inimest.
Ilma selle mõõtmeta meie meelte ja südame tasandil
oleksime lihtsalt
programmilist tegevust pakkuvad kogudused või organisatsioonid.
Kõige tuum on Kristuse kuulutamine.
Kokkola aegadel kogetud ärkamise vaimu
olen hiljemgi kogu aeg otsinud.
Olen käinud mitmes ärkamise kohas. Näiteks Pensacolas.
See vägev Jumala Sõna kuulutus, inimeste nutt altaril,
pattude tunnistamine ja kõik see puhtus jms.
Sellega liitub veel võimas inimeste tundeelu.
Seda tahaks kogeda rohkem ja rohkem.
Ka siin Soomes.
Teed sa kõik selleks, et Jeesusele lähemale saada?
Just nii.
Need võtted on lihtsad.
Ei ole vaja midagi keerulist välja mõelda,
vaid keskenduda sellele, mis on usule keskne:
hingede päästmine, palvetamine ja alandlikkus.
Kuulekus. - Jah.
Ärkamisi toimub väga erinevates olukordades.
Algkogudustes toimusid kodukoosolekud,
info levis naabritelt naabritele.
Ehk siis inimestelt inimestele.
Nüüd on meil satelliidid kasutusel.
Peetakse staadionikoosolekuid,
milles osaleb kümneid tuhandeid inimesi.
Kas teie meelest on siin muutusi toimumas?
Oleme me liikumas sinnapoole,
et ärkamised hakkavad toimuma pigem väiksemates rühmades,
mitte tingimata staadionitel?
Vähemalt mitte Soome staadionitel.
Samas Lõuna-Ameerikas või Aafrikas tuleb rahvast kokku nii palju...
- Et staadionid jäävad väikeseks.
Üks põnev asi on, et Jumala nähtav liikumine
paistab olevat siirdunud põhjapoolkeralt lõunapoolkerale.
See ongi tõsi.
Ma nüüd ei usu, et see on põhjapoolkeralt jäädavalt lahkunud.
Aga kuidas mina ja meie ja Soome kogudused
võiksime otsida seda Jumala ilmumist?
See on küsimus, mis kogu aeg peas keerleb.
Soomeski on kõike üritatud - midagi pole jäänud proovimata.
Kui mõelda kampaaniate peale, mida on tehtud, siis jah.
Viimati, kui paar aastat tagasi oli pealinna piirkonnas
see suur meediakampaania, mille nimetus nüüd kohe ei meenu,
aga te kindlasti mäletate seda.
See, kus oli erinevaid inimesi asja algatamas.
Mõtlen sellele ja mulle tundub,
et see kampaania läks käima alles peale seda,
kui tuli vend ookeani tagant, andis tšeki
ja ütles soomlastele:
"Kui lisate siia enda osa, on teil rahad koos."
Keegi ütles selle kampaania kohta, et see oli Jumala aeg Soomele.
Öelge nüüd selle kampaania nimi! Te teate seda.
Usun, et Jumala aeg on olnud kindlasti varemgi.
Aga kui soomlastelt seda raha ei tulnud,
siis Jumal kutsus ühe venna Põhja-Ameerikast,
kes andis selle algkapitali.
See innustas pastoreid ja vaimulikke juhte samuti panustama.
Sellised ongi Jumala töömeetodid,
et ta ütleb ühele perenaisele, et kuhugi kooli on vaja saata raha
või naabrile viia korvitäis süüa, kuna ollakse hädas.
Mõõtkava oli muidugi teine.
Aga ta saab alati inimesed liikvele, kes otsustaval hetkel appi tulevad.
Millist ärkamist te ootate?
Mis siis juhtuma peaks?
Mida siis nüüd öelda.
Et inimesed leiaksid Jeesuse ja nende elu muutuks.
Et nad saaksid lähtepunkti selle kohta,
et siin maailmas on muudki peale materialismi
ja et taevas on tõesti olemas, kuhu Jeesus meid kõiki ootab.
Enne usklikuks saamist 27-aastasena
ei olnud mul mingeid teadmisi Jeesusest ja Jumalast.
See oli võimas muutus mu elus.
Mu abielusuhe taastus
ja olen praegugi sama naisega abielus.
Juhtus ka palju muud positiivset.
Sooviks, et teisedki kogeks seda sama.
Kas meil on valmidus võtta vastu suuri hulki inimesi,
kui ärkamine peaks äkki puhkema?
Kas kogudused ummistuvad?
Loodetavasti.
Aga ma usun, et asjad saavad taas kiiresti korda.
Oleneb ka sellest, kui kiiresti Jumal selle annab.
Ma ise ootan seda, et kogudustes toimuks palveärkamine,
kus vastuvõttev seltskond ärkaks ja valmistuks selleks.
Aga ma usun, et iga ärkamine tuleb erineval viisil.
Siin laua ääres istub kolm meest,
kellest üks esindab nelipühikogudust,
teine vabakogudust ja kolmas on luterlane.
Ütleksin oma arvamuse selle kohta.
Ma ei usu, et ärkamine saabub enne,
kui kristlased erikonfessioonidest,
kes me usume samasse Jeesusesse, ütleme minevat samasse taevasse,
loeme sama Piiblit
ja räägime ärkamisest nii sujuvalt nagu siin...
Enne, kui õpime tegema asju koos,
jagama omavahel ja pidama ühiseid koosolekuid.
Nii, et maailm ütleb: "Vaadake, kuidas nad teineteist armastavad!"
Ma ei usu, et enne seda suurt ärkamist tuleks.
Armastame siis nüüd. - Jaa, siin muidugi!
Aga tegelikult ehitame me ikka eelkõige oma kogudust
ja oma maaala ning tegevuskavasid.
Peame endale aru andma,
et me kõik kuulutame sama evangeeliumit,
armastame sama Jeesust ja tugineme samale Jeesusele.
Me vajame vaimulikke kodusid, aga mitte eraldatuses.
Kui sa võtsid ühendust ja kutsusid mind siia saatesse,
siis jäin mõtlema, mis võib takistada ärkamist?
Kuidas mina võiksin olla ärkamise takistuseks?
Hakkasin kuidagi mõtlema,
et kas me võiks kuidagi soostuda ka mõttega,
et olen valmis astuma kõrvale?
Selles ajas olles
on meil televisooniga koostööd tehes võimalus näha suuri jutlustajaid,
kellel on sajad tuhanded inimesed staadionil.
Usun, et iga pastori ja vaimuliku töötegija südames
elab üks väike suur jutlustaja,
kes ootab ja loodab, et Jumal kasutaks teda
ja laseks tal jutlustada sadadele tuhandetele või miljonitele,
tõstes teda esile.
Kui aga Jumal peaks hoopis tahtma, et ma astuks kõrvale
ja teeks nö nähtamatut tööd.
Et ma oleks valmis tegema mida iganes,
kui Ta vaid näitaks mulle mu kohta.
Usun, et meediamaailm on toonud ka Soome selle,
mis jänkidemaal on olnud juba mõned aastakümned -
nö nähtavad pastorid.
Nad on siis rahvale nähtavad.
Oleks vaid alandlikkust olla mistahes rollis,
kus Jumal tahab mind kasutada.
Suurtest hulkadest rääkides...
Mul on üks lähedane sõber - Tuomas Jäntti,
kes on olnud 60 aastat jutlustaja
ja elab täna Kanadas.
Ta on rajanud paar kogudust nii Kanadas, kui ka Ühendriikides.
Temaga tutvudes uurisin, mis võiks olla tema saladus?
Ta saladus on, et ta keskendub ühele inimesele.
Ta ei mõtle ainult massidele, vaid ühele inimesele.
See on mingil moel väga alandlik.
Nii nagu iga matk algab esimese sammuga,
nii algab ka iga ärkamine mõttega:
"Issand, anna mulle üks ligimene, keda juhatada sinu tundmisesse."
Nii see algab!
Tänud Paul ja Risto teie osa eest sellel ajamatkal.
Tänud ka teisele poole ekraani TV7 vaatajatele!
Oli meeldiv koos teiega matkata!
Soovides toetada TV7 tööd, helista 900 1770 (kõne hind 10 eur).
Võid teha ka annetuse, leides me andmed www.tv7.ee
Järgmises osas siirdume aastasse 1906
ja Asuza tänavale, mida olen ka varasemalt maininud.
Uurime põhjalikumalt, millest see suur ärkamine alguse sai
ja kuidas üle maailma igasse maailma nurka levis.
Järgmisel korral on meie külaliseks Marko Selkomaa.
Tere tulemast taas ajamatkale ja õnnistusi sulle ja piiblilugemisele!
Püsigem ikka Jeesuse ligi!
Tõlge: Kuno Kivikink