33 PKR. RISTISURM
64 PKR. ROOMA TULEKAHJU
325 PKR. NIKAIA KIRIKUKOGU
1302 PKR. BONIFATIUS VIII
1517 PKR. USUPUHASTUS
1525 PKR. THOMAS MÜNTZER
1790 PKR. ÄRATUSLIIKUMISED
1906 PKR. NELIPÜHILIIKUMISE ALGUS
1949 PKR. KRISTLASTE TAGAKIUSAMINE
2000 AASTANE AJAMATK
Sel korral viib ajamatk meid 1525. aasta Euroopasse,
mis oli väga murranguline ajajärk.
Lutheri poolt 1517. aastal
Wittenbergi kiriku uksele naelutatud teesid
olid põhjustanud tormilisi arenguid.
Talupojad said esimest korda elus lugeda oma keeles Piiblit
ja nõudsid maaorjuse lõpetamist.
Preester nimega Thomas Müntzer
kohtus Lutheriga 1517. aastal
ja sai temalt kuuldust sügavalt mõjutatud.
Ta oli radikaalsem, kui Luther ja läks palju kaugemale,
hakates toetama talupoegade ülestõusu.
Selle tagajärjel ta arreteeriti ja hukati 1525. aastal,
süüdistatuna valeõpetuste levitamises ja mässule õhutamises.
Thomas Müntzer ei jäänud ainsaks, kes pidi oma elu jätma.
Ülestõusu maha surudes
tapsid vürstid julmalt u 100 000 talupoega.
Vilgas elu käis ka vaimulikul tasandil.
Luther oli laste ristimise poolt, kuid paljud ei olnud sellega nõus,
nõudes, et ristitaks ainult usklikke ehk täiskasvanuid.
Nõuti ka suuremat vaimset vabadust
ja seda, et südametunnistus võiks olla ülim
maiste valitsejate käskude ja määruste suhtes.
Need anabaptistid nagu neid taasristijaid kutsuti,
said vihaalusteks nii katolikes kui ka vastsündinud usupuhastuse kirikutes.
Kirikuid hirmutas mõte sellest,
et inimesed saaksid ise Piiblit lugeda ja seda omatahtsi tõlgitseda.
Vürstid pidasid ohtlikuks anabaptistide mõtteid vabadusest
ja sellest, et usk peab olema sõltumatu maapealsest võimust
ehk siis vürstide haardest väljas.
Öeldu ei jäänud suusoojaks, vaid algas meeletu tagakius,
mille käigus raiuti taasristijatel päid maha,
neid poodi üles, põletati, maeti elavalt
või eraldati muul moel inimeste seast.
Mis vägi pani samasse Jeesusesse uskuvaid
ja samale Piiblile tuginevaid kristlasi nii julmalt teineteist kohtlema?
Mis pani inimesi unustama Jeesuse jutlusi armastusest
ja sellest, et Tema omad peaksid olema üks?
Millised jõud mõjusid Euroopa kristlastele nii,
et kõik oli peast pühitud?
Selliste keeruliste küsimuste üle arutleme täna
koos TV7 rajaja ja tegevjuhi Martti Ojares'ga
ja TV7 Piiblikooli rektori Tapani Talikanen'iga.
Tere tulemast ajamatkale! - Täname!
Martti, loetlen siin, mida anabaptistid tahtsid:
vabadust,
südametunnistuse vabadust,
vabadust ise Piiblit tõlgitseda
ning elada vaimset elu ilma vürstide järelvalveta.
Selle eest saadeti tuleriidale,
kuigi tänapäeval on need igapäevased asjad.
Peab tõdema, et tänapäevalgi elab maailmas 200 miljonit inimest,
keda kiusatakse oma usu pärast taga.
Muidugi mitte sellisel määral nagu tookord.
Ka mitte tuleriidale või mahalaskmisele saates.
Aga tänapäevalgi esineb tagakiusu.
Rääkides aga vaimujõudude võitlusest,
peab mainima,
et tolleaegne tsivilisatsioon oligi julm ja brutaalne.
Sel moel neid hävitati.
Sissejuhatuses kõlas mitmel korral sõna vürst.
Esindatud oli maapealne võim ja vaimuliku maailma vägevad,
kes omavahel võistlesid või tegid koostööd.
Kuidas sina, Tapani, seda olukorda näed?
Nagu meis, inimestes, on sügaval meie vanas loomuses
valitsemise või domineerimise vajadus,
siis olen kindel, et juhtus sedamoodi, et maapealsed valitsejad nägid,
et kui nad saavad religiooni osaks oma võimust,
siis selle kaudu saavad nad valitseda iga inimese üle.
Nad nägid seda oma tarkuse ja kavalusega
ning kasutasid selle oma võimuihas mittepiibellikult ära,
toetades sama siis ka vaimseid jõude.
Poliitika ja kirikupoliitika segunesid omavahel kergesti,
kuid kas see on aktuaalne ka tänapäeval?
Usun, et see on kogu aeg aktuaalne.
Mõndagi on võib-olla teistmoodi ja võtted on muutunud inimlikumaks
ja võrreldes tolle ajaga nii julmi võtteid enam ei kasutata.
Aga teatud moel eksisteerivad need ka tänapäeval.
Me üritame väga tihti luua struktuure.
Neid struktuure tuleb aga siis kaitsta ja sellega läheb kaduma usu tuum.
Luther ja Melanchthon mõistsid hukka talupoegade ülestõusu.
Luther kirjutas põhjalikult sellest,
kui valel teel ja vales õpetuses need mässajad on.
Ehk siis selline vabaduse teoloogia siis veel ei õitsenud?
Mäletan, et olen lugenud Lutheri kohta järgnevat,
et kui talle kirgastus armuevangeelium,
et me oleme päästetud üksnes armust usu kaudu Kristusesse,
siis ta mõtles ikkagi,
et need uuendused võiksid sobida katoliku kirikule.
Ta ei tahtnud sellest lahku lüüa.
Kuna katolik kirik kasutas palju maapealset võimu,
siis kõike seda, mis ei sobinud kokku selle võimu kasutusega,
peeti valeõpetuseks.
Usun et see kujundas paljuski tema seisukohti.
Usupuhastuse juhtide hulgas oli aga ka neid,
kes olid talupoegade ülestõusu poolt.
Selles raamatus "Ristiusu 2000-aastane ajalugu"
on sel teemal üsna hämmastavaid tekste.
Siinkohal saame lugeda nende poolt vürstile saadetud kirja.
"Esiteks esitame alandliku palve koos ühise tahte ja arvamusega,
et tahame saada enda kätte võimu ja loa selle kohta,
et kogudus saaks ise valida omale preestri."
Üsna vaimulik vaatenurk.
"On olnud tavaks pidada meid maa orjadeks,
mis on kahetsusväärne,
sest Kristus on meid kõiki lunastanud ja kalli verega vabastanud."
See välistab orjapidamise.
Siinkohal tõdetakse järgmist:
"Me ei ole siiski täiesti vabad,
kuigi me ei allu kõiges ametivõimudele.
Seda ei ole Jumal meile õpetanud
ja me peame elama Tema käskude järgi."
Üpriski rahumeelne algus,
vastupidiselt sellele, mida tihti räägitakse
usupuhastusele järgnenud talupoegade ülestõusu kohta.
Räägitakse mõisate põletamisest,
inimeste tapmisest ja muudest koledustest.
Algus oli ju üsna leebe.
Nad olid kindlasti lugenud Piiblit ja ammutanud sealt teadmisi.
Nad nägid, et tegelikkus on vastuolus Piiblis öelduga.
Teisel poolel aga polnud valmidust nende asjade üle arutleda.
Ehk siis vabastusteoloogia tuli siia alles hiljuti?
See on katoliku kiriku sisene teoloogia,
mis sai alguse Lõuna-Ameerikast.
Vaesuse seisukohast võetuna
hakati mõjutama ühiskondlikku arvamust.
Katoliikluses nähti seda väga kristlikuna.
Kuigi Luther ja Melanchthon mõistsid talupoegade ülestõusu hukka
siis nende peamees Johan oli kategooriliselt teist meelt.
See on vajunud ajaloos unustustehõlma
ja kahe nimekama mehe varju.
Kui tuleme aga lähemale meie ajale,
siis kas meilgi esineb usulist ja arvamustepõhist tagakiusu?
Mõtled meil siin või Euroopas? - Euroopas ja maailmas.
On olnud juhtumeid näiteks Rootsis,
kus on võetud ette kohtutee.
Samuti ka Saksamaal ja Inglismaal on mindud nende asjadega kohtusse.
See on võitlus vastuvooluga.
Näiteks hotell, kes ei olnud nõus andma tuba meespaarile,
kaevati kohtusse.
Ei mäleta, kas karistuseks määrati vabadusekaotus või siis trahv.
Näiteid on palju, kus näiteks õpetajaid on võetud pihtide vahele selle eest,
et nad keeldusid õpetamast Piibli vastaselt,
nõustumata nö avaliku arvamusega.
Kas avalik arvamus peaks meile korda minema?
Kindlasti. Ma ise arvan, et humanism ja liberaalne piiblitõlgendus
on tänapäeval trendikad.
Humanism on iseenesest hea
ligimese armastuse seisukohalt võetuna,
aga kui selles puudub tõde, siis minu arust -
soovides püsida piibellikus ja klassikalises ristiusus,
satume kindlasti tagakiusu alla.
Nii oma vaadete
kui isegi meedia ja raamatute tõttu, mida loeme.
Sellega seatakse kahtluse alla
traditsioonilistele kristlastele omane veendumus.
Viimaste aastate vestlustes on esile tulnud selliseid,
kellele on tähtis traditsiooniline piiblitõlgendus.
Neid kutsutakse tänapäeval äärmuslikeks karismaatikuteks.
Kuigi sellised olid nad ka 50 aastat tagasi.
Liberalismi kaudu toimunud muutuste tagajärjeks
on humanismiga segunenud ristiusk.
Humanism kiidab heaks need, kes on temaga samal arvamusel,
aga eriarvamusel olijaid ei aktsepteerita.
Tagakiusul on mitu palet.
Rääkisime hetk tagasi põletamistest, hukkamistest ja elusalt matmistest,
mis olid kõik hirmsad viisid inimeste karistamiseks.
Aga tänapäeval on rafineeritumad meetodid -
sildistamine, ignoreerimine, diskrimineerimine,
mõistaandmine, et ei ole täie mõistuse juures jne.
Kas needki pole mitte tagakiusu tundemärgid?
Keegi misjonitöö tegija, kes on olnud ametis arengumaades,
on öelnud, et Euroopas ja arenenud riikides
on hingevaenlasel teatud moel palju edasiarenenumad võtted.
Lisandunud on religioossus, mis on selles mõttes niivõrd nutikas,
et ei panda tähelegi, kas tegu on religioossuse või usuga?
Nende eraldusjoontel toimuvad koguaeg kokkupõrked.
Kui hingevaenlane sisendaks kellelegi, et keegi tuleks põletada tuleriidal,
siis see ei läheks me ühiskonnas läbi.
Aga kui lasta lahti või eemaldada mõneks ajaks ametist,
siis see kõlab palju paremini.
Aga tuleriidale võib sattuda ka sedasi, et põletatakse seestpoolt väljapoole.
Sel moel see inimene justkui kõrvaldatakse -
ta haigestub ja jääb kõrvale.
Pikaajalisest tagakiusust tingituna
võib olla nii kurnatud, et kaotad töövõime ja jääd kõrvale.
Võib öelda, et viimastel aastatel
on ristiusus toimunud tohutult suur tagasiminek
nii Soomes kui kogu läänemaailmas.
Tohutu jõuga on ennast sisse pressinud
uued liberaalsed ja muud taolised asjad,
mis ei ole Pühakirjaga kooskõlas.
Enne, kui rääkisime
usupuhastusele järgnenud lühikesest, mõne-aastasest ajajärgust,
siis sel ajal kasutati nii vaimset kui maapealset võimu
külg külje kõrval ja eriti julmal moel.
Aga tänapäevalgi kasutatakse vaimulikku võimu
oma karja kaitseks
ja näiteks valele teele sattumise eest.
Või oma äratusliikumises asjade rõhutamiseks või varjamiseks.
Vaimujõud võib siis tähendada ka midagi muud, kui seda,
et on luba Jeesuselt patte andeks anda
ja evangeeliumi kuulutada.
Tihti otsustab keegi lõpptulemuse ära
ja alles siis hakkab otsima Piiblist tõendeid selle kinnituseks.
Inimene aga, kes ei tunne põhjalikult Piiblit,
hakkab kartma, et nii peabki minema ja tunneb ennast väga patusena.
Aga lõpptulemus on teada, kui ajendiks ei ole armastus.
Nagu Paulus ütleb,
et kui ajendiks ei ole armastus, siis on kõik nagu kumisev vasknõu.
Tahaksin taaskord rõhutada seda,
et ka vaimses elus üritab me vana loomus
pääseda esiplaanile.
Selles on tahe valitseda.
Võidakse luua erinevaid õpetusi ja öelda inimestele,
et kui nad ei püsi selle õpetuse sees, siis on nad väljaspool päästet.
See viib aga usulisse orjusesse,
selle asemel, et võtta vastu vabadus Kristuses.
Väga käsuseaduslik oleks mõelda,
et mingi õpetus või liikumine, kirik või kogudus tagab pääste
ja mitte Kristuse arm.
Inimene kogeb hirmu ja ähvardusi, mis viivad kogu ta rõõmu,
kuigi Piibel ütleb, et rõõm kuulub meile,
kui oleme Kristuses.
Martti, nüüd küsime Tapanilt, sest ta on Piiblikooli rektor.
Seoses sõnaga kartus, kas defineeriksid sõna jumalakartus?
Mida see õigupoolest tähendab? Kas peaksime kartma Jumalat?
Nagu keegi piibliuurija on väljendanud,
oleks parem võtta seda kui Jumala austamist.
See tähendab, et peame Jumala Sõna püha ja muutumatuna,
et püüame elada selle järgi ja teadvustame endale,
et kuigi usu kaudu Jeesusesse Kristusesse
tuleb Isa meie ligi,
on Ta ikkagi Püha.
Mind kõnetab ikka ja jälle Jumala pühadus.
See paneb inimese olukorda, kus ta tunneb oma rolli ning patusust
ja on innukam oma patusust tunnistama.
Nägema ligimest Jumalale püha ja väärtuslikuna
ning selle kaudu armastama ja omaks võtma.
Kartus või hirm on
pika ajaloo vältel olnud see kõige tähtsam valitsemise vahend.
Inimesi pannakse kartma erinevatel viisidel.
Tihti konstateeritakse: "Ainult meie pundis võid pääseda
ja kui tahad korralikult pääseda, siis pead püsima selles."
Lapsi hirmutati politsei või millegi muuga
ehk siis hirmu kaudu hoitakse võimu all.
"Jumal karistab sind!" jne.
Sellised olid ähvardused.
"Kivi kukub taevast pähe, kui ei tee nagu öeldakse."
Aga see õpetuste ja erinevate ettekirjutuste abil
hirmutamine ja valitsemine on muuhulgas viinud selleni,
et vastupidiselt Jeesuse palvele ei ole Tema omad ühtsed.
Näiteks puudub meil ühine armulaud.
Siiagi vahele on ehitatud hirmutamiste ja ettekirjutiste abil eraldavat aeda.
Millal see lammutatakse Martti?
Hea küsimus.
Minu arvamuse kohaselt ilmselt mitte kunagi.
Kõik ei ole selles lõpuaja koguduses, selles Kristuse Pruudi koguduses,
kuhu Jeesus kutsub.
Kuigi igat üht kutsutakse, ei tule kõik sinna.
Tundub, et praegusel hetkel on kartused taandunud,
nii et paljud luteri kiriku õpetajad
ja pastorid teistest kogudustest käivad teineteise armulaudadel.
Misjonipõldudel on ühtsus kuuldavasti veelgi vabam
ja võidakse vabalt pidada ühiseid koosolekuid ja armulaudu.
Usun, et kui inimene ei ole veel kogenud
Jumala puudutust ja väge ja Tema üleloomulikku armastust
ega saanud isiklikult kogeda seda head,
püsib see veidi kaugemal ja siis on seda raske mõista.
Sellepärast peame pääsema nii lähedale Jeesusele,
et me teame, et armastame Teda ja Tema armastab meid.
See ongi see kõige tähtsam asi.
Kas meie fookus on Jeesusel
või oleme üles ehitamas õpetuslikke struktuure?
Piiblis, Pauluse kirjades on öeldud, et me armastame,
sest Tema on esmalt meid armastanud.
Kui Jumala armastus on saanud osaks meie elust,
siis selle vili on vääramatult see,
et meie hoiak on armastuslik ja me tahame selle võimuses elada
ning mõjutada ka ümbritsevat.
Nii see on.
Seoses sellega meenub meie apostellik usutunnistus,
kus me tunnistame et usume Pühasse Vaimu,
usume pühasse ühtsesse kogudusse ja usume pühade osadusse.
Kui Püha Vaim saab meis sünnitama usku,
siis see on see lahendus, mille kaudu me teineteist leiame,
sest Püha Vaim ühendab.
Igaüks meist kohtub kindlasti paljude inimestega,
aga kui kohata esimest korda inimest, kes on Kristuse oma,
sünnib omavaheline suhtlus ja ühtsus väga kiiresti.
Teist inimest võid sa tunda kümneid aastaid,
kuid see suhe püsib jätkuvalt pinnapealne.
Üks luteri kiriku õpetaja,
keda kutsuti tihti ka nelipühi kogudustesse jutlustama,
sattus olukorda, kus ta võeti vanemate vendade vahele.
Noor pastor pidas seda olukorda kummaliseks.
Keegi vanem proua käis talle veel kõrva sosistamas:
"Vaimus sündinud tunnevad üksteist!"
Teiste sõnadega oli ta omade keskel, mis sest, et "vales" koguduses.
Kas me seda taotlemegi, Martti?
Paljud inimesed on sedasi väga kiirelt üksteisega tutvunud
ja sattunud põhjalikesse vestlustesse.
Kui ollakse samas ühtses vaimus,
mis on Kristuse Vaim ja ka Jumala Püha Vaim.
Olles siin TV7 stuudios tegemas seda saadet,
oleks igati sobilik küsida,
kuidas te suudate TV7's niivõrd ühtsed olla?
Teie saadete valik on ju tohutu ja veel ööpäevaringselt neljal kanalil.
Ka personal on ju väga mitmekesine?
Tõsi see on, et see on väljakutse,
kui on kümneid õpetajaid ja saatejuhte.
Ütleksin, et meil puuduvad muud kriteeriumid peale selle,
et tuleb olla tundlik Jumala Vaimu suhtes
ja muidugi peame toetuma Piiblisõnale.
See on omavahel sageli niivõrd tugevalt seotud,
et kes on püsib Jumala Sõnas, sellel on ka Jumala Vaim.
Siinkohal tuleb vaid palvetada, et Issand lõpetaks need saated
ja ajaks minema need saatetegijad, kes ei vasta Jumala standarditele.
Siiani on kõik siiski suhteliselt hästi läinud.
Sellest on ajaloos näide Azusa tänaval 1906. a. toimunu näol,
kus esile kippusid ka sellised jutlustajad,
kel puudus Jumala Vaimu võidmine selleks.
Kuuldavasti sulges Jumala Vaim ise nende suud
ja ajas nad minema või sundis neid meeleparandusele.
Jumala Vaimule võib ka praktikas loota!
Just nii see ongi. Mulle meenus üks lugu.
Kui mõelda, et orienteeruja läheb orienteeruma
ilma kaardi ja kompassita,
siis ta ei jõua kohe kindlasti kohale.
Sama olukord on ka meiega, kui meil puudub Piibel ja Püha Vaim -
siis me eksime.
Piibel annab meile selged märgid, kuidas mõõta samas Vaimus olemist.
Johannese kirjades on öeldud:
"Iga vaim, kes tunnistab Jeesuse Jumala pojaks,
kes sündis inimeseks ja kannatas ja tõusis surnuist, on Jumalast.
Igaüks, kes seda mingilgi moel eitab, selles on antkristuse vaim."
Väga lihtne mõõdupuu.
Olen kuulnud sellist hinnangut ühelt piibliuurijalt- ja õpetajalt,
kus ta ütles, et tema mõõdab
teise osapoole koostööle pühendumist ja usku
küsides, kas too tunnistab apostellikku usutunnistust,
milles peitub kogu klassikalise ristiusu olemus.
Lisaks eeldab ta selle koos läbipalvetamist.
Selle peale öeldakse siis: "Aamen!" ja koostöö võib alata.
Suurepärane juhend ajal,
kui erinevates kirikutes ja kogudustes olevad Jeesuse järgijad
otsivad teineteist.
Sest mida enam tekib väliseid pingeid ja mida süngemaks muutub pimedus,
seda suurem vajadus on meil kokku hoida
ja tunnistada koos Jeesusest, kes on ainuke tee Jumala juurde.
See on praktiline mõõdupuu.
Päris hea.
Jäin mõtlema, et see on igati pädev,
sest meie ajas on meil eriti palju erinevaid osapooli.
Ja kuidagi peame suutma eristada, kas me oleme samas vaimus,
kas meil on sama eesmärk ja kas me otsime samu asju?
Kui meil on see ühine vundament, mis on juba vana ja proovitud,
siis minu arust on see turvatunnet suurendav.
Kui vastaspool hakkab selle peale midagi muud rääkima,
siis ei pea me teda väga tõsiselt võtma ja see räägib tema kohta kõik.
Meie jutuajamine on olnud igati huvitav
ja kindlasti räägime ka edaspidi,
aga sel korral jõudsime siiamaani.
Hoidkem kinni senini õpitust, püsigem Jeesuses ja usutunnistuses
ja ühenduses Püha Vaimuga.
Järgmisel korral läheme ajamatkal uute teemade juurde.
Tänud Martti ja Tapani, et olite meiega
ja tänu TV7 vaatajatele, et olite meiega sellel matkal.
Soovides toetada TV7 tööd, helistage 900 1770 (hind 10 eur)
võid tehke ülekanne, leides me andmed www.tv7.ee
Järgmisel ajamatkal siirdume Soome maastikele.
Läheme 1700-ndatesse aastatesse, kus Soomes algasid äratusliikumised.
Uurime, mismoodi ametnikkond ja kirik need äratused vastu võtsid
ja millised tulemused sellel olid?
Nende asjade üle on meiega siis arutlemas
pastor Paul Raja-Aho.
See saab olema kindlasti väga huvitav.
Tore, et olite koos meiega sellel ajamatkal.
Püsigem Jeesuses ja apostellikus usutunnistuses.
Lugegem Piiblit
ja laskem Pühal Vaimul avada meile Jumala Sõna.
Õnnistagem üksteist
üle kõigi usutunnistuste ja kirikkondade piiride.
Olge õnnistatud!
Tõlge: Kuno Kivikink