33 PKR. RISTISURM
64 PKR. ROOMA TULEKAHJU
325 PKR. NIKAIA KIRIKUKOGU
1302 PKR. BONIFATIUS VIII
1517 PKR. USUPUHASTUS
1525 PKR. THOMAS MÜNTZER
1790 PKR. ÄRATUSLIIKUMISED
1906 PKR. NELIPÜHILIIKUMISE ALGUS
1949 PKR. KRISTLASTE TAGAKIUSAMINE
2000 AASTANE AJAMATK
Tere tulemast jälle ajamatkale!
Aastal 1517 oli kuulda haamrilööke Saksamaal, Wittenbergi linnas.
Martin Luther naelutas kiriku uksele teese.
Nendes teesides ründas ta otsekoheselt
katoliku kiriku õpetusi ja tavasid.
Tema erilise tähelepanu alla sattusid indulgentsid
ehk pattudest andeksandmise ostmine raha eest.
Mõned näited Lutheri teesidest.
Tees 32:
"Kes arvab enda indulgentsi kaudu olevat õndsaks saanud,
satub igavese needuse alla koos oma õpetajatega."
Tees 36:
"Iga tõeliselt kahetsev kristlane
väärib täielikku andeksandi karistusest ja süüst
ka ilma indulgentsideta."
Veel üks. Tees 43:
"Kristlasi tuleb õpetada, et see, kes vaesele annab
või puudustkannatavatele laenab,
teeb paremini, kui see, kes indulgentse ostab."
Alguses ei pööranud Rooma kirik erilist tähelepanu
sellele Saksamaa kõrvalises linnas õppinud munga veidratele mõtetele.
Tänu vastleiutatud trükikunstile
hakkasid Lutheri mõtted levima üle Saksamaa ja kaugemalegi
ning saama vastukaja.
Siis kirik ärkas.
Luther pandi oma sõnade eest vastutama
ja ülekuulamiste järgselt kuulutati ta lindpriiks.
See tähendab ebaseadusliku tegevuse tõttu
kirikust väljavisatuks.
Luther oleks kindlasti tapetud,
kui üks Saksa vürst ei oleks teda pooldanud ja kaitsnud
ning peitnud teda piisavalt pikaks ajaks
kiriku juhtkonna viha eest.
Ilma selle vürsti abita oleks Lutheriga juhtunud nii
nagu veidi varem oli juhtunud kahe varasema kiriku kritiseerijaga.
Need kaks meest olid John Wycliffe Inglismaal
ja Jan Hus Tšehhimaal,
kes olid julgenud kirikut tugevalt kritiseerida.
Jan Hus põletati Konstanzi kirikukogu ajal tuleriidal.
Wycliffe'l oleks olnud sama saatus, kui ta ei oleks enne surnud.
Kirik ei jäänud kauaks ootama.
Tema jäänused kaevati välja ja põletati tuleriidal keset turgu.
Millised olid need aarded,
mida Luther meile usupuhastuse kaudu pärandas?
Esiteks tuli anda välja rahvuskeelsed Piiblid
ja igaühel oli õigus ise lugeda, mida Pühakirjas öeldakse.
See ei tohtinud olla vaid preestrite või piiskoppide eesõigus.
Teiseks: "Iga kristlane on preester ehk üldine preesterlus."
Piibli järgi on igaüks meist preester,
kellel on õigus kuulutada evangeeliumi
ja teenida teisi.
Kolmas on kindlasti enimtuntud ja seostub päästega.
Meie pääste tuleb usu ja armu kaudu tänu Jeesusele.
Meie pääste ei tulene meie headest tegudest
või indulgentsi müüjatelt ostetud indulgentside kaudu,
vaid ainult usu läbi.
Kas usupuhastus oli lõplik või jäi veel midagi pooleli?
Kuidas on kirik neid aardeid käsitlenud?
On need au sisse tõstetud või kõrvale jäetud?
Kas mõnes asjas vajatakse uut usupuhatust?
Nendest asjadest räägime tänasel ajamatkal,
kus meiega on ühinenud praost Heikki Hilvo
ja TV7 Piiblikooli rektor Tapani Talikainen.
Tere tulemast seekordsele ajamatkale! - Täname!
Tahaksin alustuseks küsida nende aarete kohta,
et kas need on kõik alles?
Heikki Hilvo? - Aarded on alles,
aga nad on sahtli põhjas peidus ja neid ei kasutata.
Luteri teoseid lugedes sai kõik alguse vaimus.
Nagu öeldakse - algas vaimus.
Aga see segunes õige varsti
kõiksuguste vürstide ja paavstide võimuvõitlustega.
Kõige muuga peale vaimsete asjade.
Tänapäeval võimendab seda kõike veel ka meedia.
Elame samamoodi sarnastel aegadel, aga võitlused on teised.
Tapani, kas meenub midagi,
mida tahaksid seoses usupuhastusega rõhutada?
Mõtlemapanev küsimus.
Olen selle üle mõelnud
ja mulle meenub Lutheri ütlus, et me vajame pidevat usupuhastust.
Kui Jeesus ütleb: "Valvake!", siis kindlasti tähendab see seda,
et kui inimene on selline nagu ta on,
siis võtab ta kergesti üle
maailmas üldlevinud arvamused, valikud ja tavad.
Minu arusaamist mööda peaks see olema
järjepidev puhastumine ja uuendumine.
Ehk siis, usupuhastus on pidev protsess.
Ühel hetkel oli hea algus.
Oldi selles hetkes ja ei mõistetud, et elu läheb edasi.
Kui mõelda esimeste aastasadade kirikule
enne riigikiriku ja kirikriigi tulekut,
siis selle hierarhia oli üsna olematu?
Aga ka peale usupuhastust
jäi protestantlike kirikute hierarhia üsna kõrgeks?
Sellest ajast peale on see hierarhia veelgi kasvanud.
Preestrid on nagu klass omaette uhkes üksinduses.
Reakristlasi küll aktsepteeritakse, aga nende ülesanded piirduvad
kohvi keetmise ja annetuste kogumisega.
Millal nad pääsevad kirikus tunnistusi andma,
osalema palveelus või kasutama armuande?
Armuandide kasutamist ja Püha Vaimu rolli
oleks pidanud juba Lutheri aegadest peale
rohkem esile tõstma.
Rääkides veel nendest kolmest aardest -
rahvakeelne Piibel, üldine preesterlus ja meie pääste alused.
Heikki, milline on näiteks olukord rahvakeelse Piibliga täna?
Piibel peaks igal soomlasel olema kodus olemas.
Probleem ei ole selles, et ei ole Piibleid ja piiblitõlkeid.
Probleem peitub selles,
kas Piiblit loetakse ja ka elatakse selle järgi?
Kas meie jutlused kirikutes toetuvad piibliõpetusele?
Aga järgmine punkt - üldine preesterlus reakristlasena?
See on väljakutsuv ja huvipakkuv Piibli vaatenurk.
Mulle meenub ühe tuttava lugu,
kes Püha Vaimu töö tulemusena langetas otsuse Jeesuse kasuks,
tunnistas oma patud ja hakkas järgima Jeesust Kristust.
Üks reakristlane kuulutas talle tema patud andeks.
Tema jutust mäletan,
et kuna tegu oli reakristlase- ja mitte preestriga,
läks ta kindluse mõttes veel preestri juurde,
et saada "ametlikum" pattude andestus.
See pani mõtlema, et ka meil on nii tugev kiriklik mõju,
et reakristlase kaudu tulevat teenimist ei hinnata samal tasemel.
See on Püha Vaim,
kes vabastab inimese patukoorma alt või siis mitte.
See ei olene minu arust inimesest.
See ei olene siis ka mitte seisusest? - Ei.
Aga räägime siis päästest. Kas arm püsib särava ja terviklikuna?
Mulle tundub, et armust küll räägitakse,
aga seda võetakse liiga humanistlikult.
Selline arm aktsepteerib kõike.
Eesmärgiks ei ole inimese muutmine ega patutunnetusele tulemine.
Kõik on heakskiidetud, kõik saavad tulla,
kõike sallitakse ja muutumine on ebaoluline.
Ainult usust Jeesusesse piisab.
Mulle on kallis see laul:
"Kui keegi on Jeesuse ligi, siis imet ta näeb."
Kas Jeesusest ikka räägitakse nii palju,
et seda imet nähakse ja kuuldakse?
Kas Jeesus on rohkem humanistlik õpetaja?
Kas Ta ei ole Päästja, kes on ainukeseks teeks taevasse?
Jeesus on tark õpetaja ja prohvet, kes õpetab õigesti elama,
aga sellega asi piirdubki.
Ma ei tea teie kogemustest, aga minule on jäänud silma,
et isegi jutlustes jumalateenistustel kostub väga harva Jeesuse nimi.
Olen hakanud seda teadlikult jälgima ja võin öelda,
et ka vabakirikutes on samad probleemid.
Kas nendes jutlustes mainitakse kordki nime Jeesus,
kes on meie ainuke tee
Isa Jumala südame, armu ja Jumala õnnistuste juurde?
Kas Ta tuleb üldse esile?
Üllatavalt pean ütlema, et mitte just tingimata.
Jeesus õpetab, et kui palvetame Isa poole,
siis ikka Tema nimel.
Paljudes palvetes ei kasutata seda teed.
Ma läheksin selle teemaga veel kaugemale.
Olen isegi imestanud
Jeesuse nime vähese kasutamise pärast,
aga kas jutlustaja oma jutlustes veel küsib:
"Kas tahad saada usklikuks? Kas tahad järgida Jeesust?"
Ma ise sain usklikuks 60'ndate noorte ärkamise käigus,
mil Jeesuse järgimise mõte oli kõikjal õhus.
Ma igatsen neidsamu jutlusi võimsa evangeeliumi sõnumiga:
"Jeesus on siin!
Sa võid Ta vastu võtta ja saada usklikuks,
andes altaril oma elu Talle."
Vabandust, et ka mina kasutan terminit "altar".
Seda võib ju teha luterliku kiriku kogudustes.
Taevakoju siirdunud Kalevi Lehtinen
lõpetas tihti kirikus teenistusi kutsega altarile.
Kas ta viis selle kutse endaga kaasa?
Aga ta kutsus küll taevasse.
Kui jääme armu ja usu juurde,
siis kuidagi tundub, et armust räägitakse küll palju,
aga kui jäetakse rääkimata patust ja meeleparandusest,
siis milleks näiteks sinagi, Tapani, seda armu vajad?
See on tähtis küsimus.
Piibel õpetab, et Püha Vaim ilmutab meile me patud ja süüteod,
aga toob esile ka Jumala armu.
Kui me ei too välja patu kontseptsiooni,
mis on samuti jutlustest välja jäänud,
siis juhtub nii, et Jumala arm ei olegi isik Jeesus Kristus.
Alfa kursustel räägitakse Jumala päästvast armust,
kes on isik Jeesus Kristus.
Me ei saa osa Jumala päästeplaanist muudmoodi,
kui Tema Poja ristitöö ja lepitusvere kaudu.
Inimene ei jõua selleni ilma patutunnetuseta.
Öeldakse, et seadus ajab meid Jeesuse juurde,
näidates meile me patte.
See on meile peegel,
mis paneb otsima Jumala armu - Jeesust Kristust.
Olen seda kogenud oma elus.
Tunnen seda ka Piiblit lugedes.
Olete te puutunud kokku sellisega?
Olen rääkinud sel teemal osade pastoritega
ja küsinud, miks nad ei jutlusta patu ja meeleparanduse teemal?
Siis on toodud selle põhjuseks, et see ärritab inimesi.
Kas tahame rääkida vaid meeldivatest asjadest?
Olen oma kolleegidele meelehärmi valmistanud,
küsides neilt, kas nad on usklikud?
Selle peale vaadakse mind imestunult.
Vastust ei tulnudki päeva jooksul.
Sama küsimust peaksime küsima ka endalt.
Olen ma ikka usus? Mida usk mulle tähendab?
Mida tähendavad mulle Jeesus, arm ja meeleparandus?
Need kõik on omavahel seotud.
Arm viib meeleparanduseni. Ilma armu väeta see ei õnnestu.
Aamen, nii see on.
Kirikust rääkides räägitakse rahvakirikust,
kuigi tea, kas võibki nii öelda,
kuna Helsingis ei kuulu iga teine vastutulija
ühtegi kirikusse.
Arvan, et veel võib.
Kas meist on saanud rohkem rahvakiriku esindajad
kui usklikud?
Meil on teatud viis kristlikult elamiseks.
Soomlaslikult sõnatu, kinnine ja tagasihoidlik viis
ja sellest piisab meile?
Rahvakirik on andnud meile palju häid ja mitte ainult halbu asju.
See on andnud rahvale teatud väärtusi
ja annab ka tänapäeval.
Näiteks leeris käimine on vägagi soositud.
Kirikusse kuulumine võib tekitada valearvamuse,
et kõik on siis korras.
Arvatakse, et kiriku nimekirja kuulumisest
ja ristitud saamisest piisab päästeks.
Ei ole vaja tulla meeleparandusele.
Inimestel on sellega valed ootused ja lootused.
Mõeldes usupuhastusele,
siis teesides oli loetletud väga palju aardeid,
millest tähtsamad olid siiski väga lihtsad
ja neid oli kokku kolm.
Kuna nendest on tehtud tarka teoloogiat,
siis kas see tark teoloogia ei ole mitte matnud enda alla kõik algse,
et enam ei paista välja, mis aarded need tegelikult olid?
Usu puhul räägime eelkõige suhtest.
Milline on suhe Jeesusega,
mitte Piibli, õpetusega või teoloogiga,
kuigi ka need on tähtsad.
Tähtsaim on isiklik suhe Jeesusega,
Temaga koos elamine, palvetamine ja töötamine.
Siis saab Püha Vaim teha minus igapäevaselt oma tööd.
Mida sa ütleksid nüüd ja kohe TV7 vaatajatele
nende eest palvetades,
et nad leiaksid isikliku suhte Jeesusega?
Lase käia Heikki!
See on selline asi,
et selleks oleks vaja natuke rohkem aega.
Avatus Jumalale!
Issand, ma tahan tunda sind sügavamal moel.
Ma usun küll sinu olemasolusse, aga ma tahan isiklikku suhet,
et Püha Vaim saaks tuua minus esile Jumala armastust ja ligiolu.
Ning Jumala kirkust.
Sellest ei piisa, kui mul on terve Piibel pähe õpitud.
Sellest ei piisa, kui mul pole isiklikku suhet Jumalaga.
Mina räägin Temaga ja Tema minuga.
Me võime seda palves paluda,
aga kas sinu poolt räägitust piisab, kui avame oma südamed Issandale?
Kas sellest saab see alguse?
See on esimene samm, aga sealt peab minema edasi.
Tähtis on kuuluda kogudusse ja leida need,
kellega koos saame palvetada ja õppida kasutama armuande.
Pean tähtsaks ka seda ja see on meele rõõmsaks teinud,
et ka luteri kirikutes on hakatud hindama Püha Vaimu tööd
ja armuandide tähtsust.
Näiteks prohveteerimise armuanni kaudu
saab süvendada suhet Jumalaga.
Minu viimaste nädalate uueks leiuks on Jumala kirkusesse pääsemine,
Tema ligiolus olemine.
See muudab Jumala tõelisemaks.
Ta ei ole kuskil kaugel, vaid mulle ligidal.
Tema kirkuse sees hakkan Teda paremini nägema.
Nii nagu ma vaatan praegu sind, näen ma Teda.
Ma ei näe küll otse Jumalat, aga ma näen Tema headust.
Huvitav on see,
et teid kuulates hakkab peas keerlema lõputu hulk asju Martin Lutheri kohta,
tema kirjutistest,
juhenditest palveelu ja harduselu kohta peredes.
Kõik see tundus Martin Lutheril ja tema perel olevat olemas.
Kas need asjad on aja jooksul kaduma läinud?
Ta jõudis palju kaugemale...
Ta viskas ju kuraditki tindipotiga. Vaimumaailm oli reaalne ta jaoks.
Kindlasti oli ka Püha Vaim reaalselt olemas ta jaoks.
Mäletan, et lugesin kusagilt, et Luther kasutas ka armuande.
Ta tegutses täies evangeeliumi väes.
Aegade jooksul on meil kogemuspõhine usk läinud kaduma,
mis pärineb Pühalt Vaimult.
Piibli põhjal saan aru,
et Jeesus Kristus päästab inimese tervikuna
ja mitte vaid me mõistust-tundeid, mis süüdistavad meid patu pärast.
Ta vabastab kogu inimese
ja annab need üleloomulikud annid meie kasutusse.
See on terviklik elu.
Olen kunagi öelnud,
et usk tähendab sügavamalt võttes elu.
See on elu Jeesuses Kristuses koos kõikide Tema andidega.
Esitasin algul natuke provotseeriva küsimuse,
kas vajame uut usupuhastust?
Kohe tõuseb silme ette pilt sellest,
kuidas Rooma kirik tegi osavõtjatest pealtvaatajad
ehk siis vaimulikkond täitis oma ülesandeid
ja rahvas istus ja vaatas pealt
ning nende rollid olid selgelt jagunenud.
Usupuhastus ei toonud sellesse suuri muutusi.
Rahvas istub endiselt vaikselt kirikupingis
ja palgatud vaimulikud teevad oma osa.
Kui nüüd minna ajas paar tuhat aastat tagasi
apostlite aega,
siis apostlite teod elavad edasi,
sest nende viljad ei ole kuhugile kadunud.
"Kes usub minusse,
see teeb neidsamu tegusid, mida mina teen,
ja ta teeb nendest hoopis suuremaid."
See jätkus apostlite tegude ajal ja nüüd me vajame sellele järge.
Luther andis oma osa, aga me ei saa jääda pidama,
vaid peame jätkama apostlite tegudega.
Tegema neid tegusid, mida Jeesus meile õpetas.
Eks ole natuke imelik,
et keegi meist ei mõtle, nagu maailm oleks valmis?
Maailma parim võimalik arvuti on valmis,
maailma parim võimalik auto väljus konveierilt jne.
Kipume aga mõtlema,
et 500-aastatagune usupuhastus on lõpetatud.
Edaspidi toimimegi selle järgi, kuni Issanda tulekuni.
Selles oli palju head ja olen rõõmus, et saan olla luteri kiriku õpetaja.
Siin on palju asju, mis on toonud ellu kindlustunnet.
Nagu näiteks Piibli autoriteetsus, üksi usust, ainult Kristus,
mis on põhisammasteks, millele on kerge usku üles ehitada.
Aga. - Aga...
Mind kurvastab, et need 3 printsiipi ei toimi tänapäeval.
Selle asemele on tulnud ühiskonnaga flirtiv humanism.
Kristus saab olla Kristus,
aga mitte Jeesusena, kes tervendab haigeid.
Kes puudutaks pidalitõbiseid, nii et nood saaksid terveks.
Ta lähetas jüngreid tegema samu tegusid.
Mida peaks tegema,
et neid usupuhastuse aardeid esile tuua?
Kuidas neid värskendada ja kasutusele võtta?
Öelge kumbki, mis teile esimeseks meenub?
Mulle meenub esmalt mõte "Tagasi Piibli juurde."
Siin tulid esile apostlite teod,
mille kohta võiks sama hästi isegi öelda Püha Vaimu teod,
on endiselt siin ja täies jõus.
Nüüd on küsimus selles,
kas Jumala Sõna, Püha Vaim ja Koguduse osadus
saavad reaalse koha meie eludes?
Kas see saab meid muuta?
Sel moel peaksime pöörduma tagasi algjõudude poole.
See, kuidas algkogudus Issanda ligiolus elas ja tegutses,
on see, mida peaksime otsima.
Ja ärkamise ning muutuste päevi.
Heikki, milliseid algatusi saadame kirikukogule aruteluks?
Ma tahaksin näha-kuulda sellist tele- või raadiojutlust,
kus kirikuõpetaja tunnistab, et ta armastab Jeesust.
Avalik armastuse tunnistus, et Jeesus on niivõrd kallis,
et ilma Temata on see jutlus tühine.
Ja Püha Vaim kirgastab Jeesust.
Kus on Püha Vaim, seal on ka Jeesus. Ta tuleb väga ligi.
Kas need mõtted pärinevad kirikuõpetaja õpingute aegadest?
Minu teoloogia õpingutest on möödas mitukümmend aastat.
See on pigem teekonnal omandatu.
Minu jaoks on see seepärast oluline,
et kui minu ja Jeesuse vaheline suhe ei ole armastusel põhinev suhe
ehk kui see suhe ei oleks täis armastust,
soojust ja läbielamisi, siis on see pelgalt raamatutarkus.
Mis omakorda lämmatab.
Aga kui minu ja Jeesuse vahel on isiklik ja vahetu suhe,
siis ma rõõmustan selle üle
ja naudin seda kui klaasikest veini Temaga.
Kogeda võimast ühtsusetunnet - see on elu maitse.
Ma kardan, et kui...
Loodetavasti ei ole mul õigus, et vein on muudetud veeks.
Me vajame Kaana imet - vesi tuleb muuta uuesti veiniks!
Surmast peab saama elu. Laatsarused välja haudadest!
Kirik peab tulema tänavatele hoolitsema inimeste eest
ja tervendama haigeid.
Äratama inimesi Jumala ligiolu tõelisusse.
Jeesuse armastus avab kõik uksed? - Kindlasti.
Käies läbi usupuhastusega seotud asju
avastasime lihtsaid tõdesid,
mis sisalduvad nendes kolmes olulises punktis:
Saame lugeda Piiblit oma keeles, kust me need aarded ka leiame
ning saame lugeda ja levitada Piiblit kõigis maailma keeltes.
Üldist preesterlust tuleks veel lappida, sest see ei toimi.
Joonised on valmis, aga ehitamist ei ole veel alustatud.
Kunagi ehk hakatakse ka ehitama.
See, et Piiblile truuks jäädes
hoitaks kinni usust, armust ja meeleparandusest
ja pattu nimetataks patuks, kui see on vajalik.
See juhib meid Jeesuse juurde.
Jeesus ei tahtnud endale imetlejaid, vaid järgijaid, jüngreid?
Ta ei öelnud: "Tulge minu usku!" vaid: "Järgige mind!"
Nüüd kutsutakse usule, see on hea.
Aga tähtsam ja ka piibellikum oleks öelda: "jJärgige Jeesust!"
Sellega võime võtta kokku selle ajamatka.
Tänud teile Heikki ja Tapani ühise ajamatka eest!
Tänu kõigile TV7 vaatajatele, kes olite meiega sel põneval matkal.
Usu, lootuse ja armastuse matkal loodetavasti koos Jeesusega.
Soovides toetada TV7 tööd, võid helistada 900 1770 (hind 7 )
või teha annetuse pangakonto kaudu, leides infot: www.tv7.ee/toetamine/
Järgmisel ajamatkal suundume aastasse 1523.
Usupuhastus on just lõppenud, protestantlik kirik on sündinud
ja õpetused on kenasti kirja pandud.
Siis äkitselt hakkavad Jeesuse järgijad teineteist tuleriitadel põletama.
Võtame sealt isiku,
kes põletati tol aastal tuleriidal selle eest,
et tema definitsioon ristimisest erines ametlikust definitsioonist.
Sellel ajamatkal on meiega nendel teemadel arutlemas
Martti Ojares.
Õnnistatud aega koos Piibliga ning püsige Jeesuse ligiolus!
Tõlge: Kuno Kivikink