33 PKR. RISTISURM
64 PKR. ROOMA TULEKAHJU
325 PKR. NIKAIA KIRIKUKOGU
1302 PKR. BONIFATIUS VIII
1517 PKR. USUPUHASTUS
1525 PKR. THOMAS MÜNTZER
1790 PKR. ÄRATUSLIIKUMISED
1906 PKR. NELIPÜHI LIIKUMISE ALGUS
1949 PKR. KRISTLASTE TAGAKIUSAMINE
2000 AASTANE AJAMATK
Rooma paavsti ja ilmalike valitsejate vahelised võitlused
muutusid keskajal üha ägedamateks.
Kuigi kristlaskond oli jagunenud ida- ja läänekristlasteks,
pidas Rooma paavst ennast kogu kristlaskonna juhiks
ning ühtlasi ka kõigi kroonitud peade valitsejaks.
Innokentius III põhjendas seda sellega,
et kuna ta esindab maa peal Jeesust Kristust,
siis on tal võim käskida ja keelata igat keisrit ja kuningat.
Veelgi kaugemale läks paavst Bonifatius VIII,
kes kirjutas aastal 1302 selle kohta nõnda moodi:
"Ta on kõigi kuningate ja kesirite valitseja,
sest pääste seisukohalt on vältimatu,
et kõik inimesed - ka kõige mõjukamad,
oleksid Rooma paavsti alamad."
Tabavalt öeldud.
Kuid võitlus ei käinud ainult võimu pärast.
Võitlus käis ka maise vara kogumise alal.
Paavstid andsid endast kõik,
et koguda võimalikult palju paleesid ja varandust,
et olla ka selles osas kõigist kroonitud peadest eespool.
Sellest pinnasest,
kus tõeline usu tuum oli sügavale unustustehõlma vajunud,
võrsus mitmesuguseid kummalisi asju.
Sealt võrsus inkvisitsioon, mis kiusas taga väärusulisi.
Sellest said alguse ristisõjad,
milles tapeti halastamatult moslemeid, juute ja ka kristlasi.
Miski ei omanud tähtsust,
kuna paavst oli juba ette andestanud kõik ristisõdade ajal tehtavad patud.
Aga kuidas oleks läinud,
kui paavstid ei oleks langenud võimujanu
ja varanduste himustamise ohvriteks?
Kui kirik oleks püsinud Jeesuse Kristuse õpetuses
ja paavstid oleksid järginud Tema eeskuju?
Milline oleks siis me maailm täna?
Millest jäime ilma ja millest peaksime hoiduma,
et samad vead ei korduks?
Nende asjade üle on meiega stuudios arutlemas
peatoimetaja Leif Nummela
ja TV7 Piiblikooli rektor Tapani Talikainen.
Tere tulemast meiega ajamatkale! - Tänud!
Kas ahnus on see pärispatt,
mis on suurimaks takistuseks meie kuulekusele?
Täiesti võimalik.
Selle asja juures on huvitav see,
et siinkohal on tegu samade probleemidega
nagu ka Vana Testamendi puhul,
kus Jumal ütleb kuningatele,
millest tuleks kindlasti hoiduda.
Neid asju on kolm.
1. Ärge koguge endile aardeid maa peale,
2. Olge truud ühele ainsale naisele -
ärge koguge endale naisi, vaid leppige ühega.
Ning kolmandaks - hankige endale Piibel ja lugege seda.
Need kolm on põhireeglid.
Aga me näeme kuningaid neid reegleid rikkumas
ja kohe tekivad ka probleemid.
Nad kogusid suure haaremi ja kõik läks allamäge.
Täpselt vastupidi sellele, mida Jumal oli öelnud.
Nagu ka Jeesus ütles,
et algusest peale on üks, kellele peab truuks jääma.
Ning muidugi mõlemapoolselt.
Huvitav on see, et vahepeal pole toimunud mingeid muutusi -
probleemid ja patustamised on paavstluses jätkuvalt samad.
Tapani, kas võimul võivad olla head või halvad omadused?
Ka sel moel võib mõelda.
Organiseeritud ühiskonna olemasolu on meile muidugi õnnistuseks,
aga selle juhtimiseks peavad eksisteerima teatud moodused.
Küsimus on vaid selles, mis on motiveerivaks jõuks?
Kas selleks on ahnus või võimujanu
või on see ligimesearmastus,
mis aitab teha Jumala tahte kohaseid otsuseid ja valikuid?
Usun, et selles ongi küsimus.
Olles tegutsenud ärimaailmas juhtimiskonsultandina,
oskaksid ehk rääkida sellest, millised olid juhtidena
paavstid Innokentius III ja Bonifatius VIII,
kelledest leidus kindlasti ka hullemaid.
Kindlasti olid nad ennast armastavad ja enesekesksed
ning oma lihalike himude poolt tagaaetavad ja juhitavad.
Neil oli sisemine vajadus nagu inimestel ikka on
olla keegi teiste ees ja näidata end suure ja tähtsana,
tõstes end kõrgeks.
Ja selle kaudu saavutada positsioon, millelt saab valitseda,
käskida, allutada ja orjastada.
Kui me end õige sügavuti uurime, leidub meis kõigis neid omadusi.
Mõtlen, et siinkohal on lastud
inimese sees olevatel teatud negatiivsetel jõuvarudel
esile tulla.
Millised on peatoimetaja mõtted sellel teemal?
Ei järgitud Jeesuse viidatud juhtimisteed,
milles Jeesus ütleb,
et selle maailma valitsejad valitsevad isandatena.
"Aga nii ärgu olgu teie keskel!"
Tõde selle kohta on hakanud nüüd mingil määral levima ka ärimaailmas,
et teeniv juhtimine on see, mida me vajame.
Juhile on see vaid üks ülesanne paljude seas.
Tal peab olema sama suhtumine nagu ka teistel.
Ehk siis: "Olen siin teenimas, mitte rõhutamas oma ülimuslikkust."
Kes tahab olla esimene, olgu teiste teenija.
See oli eriti aktuaalne keskajal.
See mõte jääb täiesti arusaamatuks, kui püüda mõelda sellele,
et need paavstid esinesid justkui Jeesuse asemikud maa peal.
Aga Jeesus oli suurim kõigist, olles samas ka suurim teenija.
Ta oli kõige alandlikum.
Ta ei tõstnud end esile, vaid suri meie eest.
Uuest Testamendist tuleb see inspiratsioon meie eludesse.
Abielumeestele öeldakse, et nad peavad oma naisi armastama
nagu Kristus on meid armastanud ehk andma oma elu naise eest.
Selle ajajärgu ajaloost võime leida ka vastupanuliikumisi.
Kõik ei läinud vooluga kaasa.
Näiteks eraldatuses elavad;
kloostritesse, mägedesse ja koobastesse palvetama tõmbunud jne.
See on tõsi.
Aga siis veel ka see asi, millele ennist viitasid,
et kõigil on sisemuses seesama lihalik loomus.
Kõigil on sama vaimne võitlus.
Isegi, kui tõmbuksid kloostrisse
ja ütleksid lahti kohustustest teiste inimeste suhtes,
peaksid ikkagi võitlema selle küsimusega.
"Kas olen ennast täis või olen teiste jaoks olemas?"
Minu arust saadab Jeesus meid pigem maailma teenima,
kui et eemale maailmast.
Ehk siis see mõte ei ole: "Olen uhke selle üle, et olen alandlik."
Olen mõelnud, et miks on Piiblis üleskutse palvetamiseks
kõrgema võimu ja üldse juhtival kohal olevate eest?
Usun, et selle taga on Jumala tarkus.
Kui Tema Püha Vaim ja Tema Sõna ei saa neid võimul olijaid juhtida,
siis kisub kõik viltu.
Väikeste ja viletsate ning kitsikuses olevate elu
läheb veelgi raskemaks.
Keegi ei anna vaesele, kodutule ja haigele armu.
Koguduse ülesanne ongi palvetada võimuesindajate pärast.
Leif, kas William Booth'i avalik prohveteering sellest,
kuidas lõpuaegadel - päev ennem Jeesuse tagasitulekut,
hülgavad ühiskonna- ja poliitilised juhid
Jumala Sõna täielikult,
ei seo otsuste tegemist vähimalgi määral sellega arvestades.
Millist tulevikku see meile ennustab?
Pauluski räägib sel teemal sarnast juttu.
Ta räägib suurest usust loobumisest,
mis vajutab pitseri Kristuse tuleku eelsele ajale.
Ka Kristus ise imestab:
"Kas Inimese poeg leiab tulles usku maa pealt?"
Praegu ma mõtlen sellest niimoodi, et samuti nagu see,
kui keegi mõtleb pääsevat ahnuse ahelatest -
kasvõi varandusest lahtiütlemise kaudu,
siis ta ei pääse siiski.
Vaene võib olla sama ahne nagu rikas.
Nagu ka see, kes mõtleb,
et loobub kogu võimust ega taha kasutada võimu
ja olla väike ning nähtamatu,
võib ta ikkagi olla võimujanuline.
Ta on ikkagi sunnitud sellega võitlema.
Pole tähtis, milline positsioon sul on,
vaid milline on sinu suhtumine ja milline on su süda.
Selleks me vajame Jumala armu.
See on ime, et meis üleüldse leidub mingisugust alandlikkust
ja valmisolekut teisi teenida.
Aga Kristuse nägemine sellisena nagu Ta on,
inspireerib sellist elu elama.
Sest ei saa lugeda pikalt Uut Testamenti
või tutvuda Kristusega ilma,
et Tema seletamatu suurus selles,
kuidas Ta armastuses annab end ja inimesi teenib, meid kõnetab.
Vaatame ühte kohta raamatust "Ristiusu 2000 aastat",
kus kuvatakse selle ajaga seonduvat võimutäiust.
Selles kohas nimelt mainitakse Inglismaa kuninga John Lackland'i -
oma venna Richard Lionheart'i järeltulija juhtumit.
Kui kuningas tõusis liialt autokraatlikult kiriku vastu,
tagandas Innokentius III ta kirikust ja ametist aastal 1209.
John alistus paavsti tahtele
ja tunnistas Inglismaa ja Iirimaa Püha Tooli lääniks.
Räägitakse, et kirikutel on palju vara.
Aga ollakse üsna vaesed võrreldes tolle ajaga.
See kõlab pisut kummaliselt.
Juhiksin tähelepanu sellele,
et alati, kui kirik ja maailm lähenevad teineteisele liialt,
hakkab kirik toimima nagu maailm
ja otsima õigustusi olemasoluks maailmast.
Siis satutakse sedatüüpi probleemidesse.
Ehk siis, Jumala ja mammona üheaegne teenimine ei õnnestu?
Peab tegema valiku emma-kumma vahel.
See on konkreetne asi
ja me oleme ka tänapäeval selle võitluse keskel.
Kas kirik järgib Issandat ja Tema Sõna
või võetakse malli moest ja kaasaegsest mõttemaailmast,
et saada rohkem soosingut ja tegevusvabadust
kasvõi üürikeseks ajaks?
Seeläbi saab soosingut osta.
Kas seda ei põhjendata üldiselt sellega,
et kirik peab ajaga kaasas käima?
Osa Piibli asjadest on seotud kultuuriliselt.
Ja siis need, kes saavad aru, et maailm on muutunud.
Sedasi üldiselt öeldakse,
aga tegelikkuses on maailm väga vähe muutunud.
Ja sedagi üsna ebaolulistes asjades.
Et Paulusel ja Johannesel ei olnud sülearvutit, ei tähenda seda,
et nad ei rääkinud aktuaalsetel ja asjakohastel teemadel
ka tänapäeva mõistes
nendest asjadest, millest nad rääkisid.
Inimloomusest, Jumala tundmisest, armastusest, headusest ja ustavusest.
Need asjad on püsinud muutumatutena.
Võitleme tänapäevalgi samade asjadega.
Jumala sõna on ikka sama aktuaalne.
Ma imestan selle üle,
kuidas Jumal on suutnud anda meile raamatu,
mille sõnum räägib 2000 aasta jooksul meile koguaeg meie hetkeolukorrast!
See on tõsi.
Igapäevaselt Piiblit lugedes on tihti tajutav,
et see räägib otse minu jaoks ja sellesse hetke.
Minu arust on huvitav tajuda,
et kui alanduda võtma Jeesust Kristust vastu oma ellu
usu kaudu,
siis avaneb Jumala Sõna eriti imeliselt.
See on tõesti tõsi, mida Piibel ütleb.
Jumal ütleb enda kohta, et ta ei muutu, et Ta on ustav
ja et Ta lubadused on tõesed ja kindlad.
Ja Ta jätkab, öeldes:
"Ega teiegi inimesed, minu kari ei muutu."
Me püsime samasuguste puudulike ja patustena.
See on see muutumatu tõde. Olen samal arvamusel.
Toetudes Leifi poolt öeldule - see on alati aktuaalne,
kuigi see on suur, 66 raamatu-suurune tervik.
Tuletame meelde, et selle on kirjutanud
40 erinevat inimest 3000 aasta jooksul.
Ja veel paljudes erinevates keeltes.
Tulemuseks on tervik, mis on järjepidev, selge ja alati aktuaalne.
Kui keegi väidab, et see on võimalik ilma Püha Vaimuta,
siis peab tema usk olema suurem kui meil.
Nii nagu sa ütlesidki -
Jumal räägib mulle selle raamatu kaudu,
kui ma seda loen.
See ei ole lihtsalt mingi tekst, mis oleks nagu surnud
ja hakkaks siis mingis olukorras elama,
vaid need on Jumala enda sõnad.
See muudab selle niivõrd elavaks.
Aga Bonifatiuse ja kompanii ahvatlused
on veel tänapäevalgi ajakohased.
Tuli meelde see,
et kenake hulk tuntud rahvusvahelistest tele-evangelistidest
ja teistest suurtest vaimulikest on langenud.
Kaks asja, mida on täna juba ka mainitud.
Üks seostub raha-, positsiooni- ja mainega
ning teine naiste- ja seksiga.
Ehk siis hingevaenlane kasutab samu püüniseid juba aastatuhandeid.
Olen palju mõelnud nende tõsiste sõnade üle,
mida Jeesus on öelnud:
"Viimseil päevil tuleb inimesi,
kes ütlevad, et on minu nimel kurje vaime välja ajanud
ja teinud suuri imetegusid."
Tuleks pöörata tähelepanu sellele, et selliseid asju ei tee nimekristlased.
Need on nö tõeliselt pühendunud inimesed,
kes seda teevad.
Kuid Jeesus ütleb need raputavad sõnad:
"Ma ei tunne teid!"
Kuidas saab olla nii,
et ollakse eriliselt aktiivsed kristlikus tegevuses
ja veel Jeesuse nimel, kuid ei tunta Jeesust?
Jeesuse tundmine on alati selline asi, millega seoses ei saa muudmoodi,
kui peab Tema ees olema aus ja võistlushimuline.
Pole mingit muud võimalust.
Ma ei mõtle sellega, et meil kõik õnnestub,
aga ühenduses Jeesusega
ei ole muud elu kui see, et näeksime oma patusust,
tunnistaksime oma patud
ja võitleksime selle nimel, et püsida Tema tahtmises.
Aga kui seda ei ole, siis on kõik ainult üks näitemäng.
Tapani, kuidas seda oma elus järgida?
Üritan elada Jumala tahtes ja armus sellise motivatsiooniga,
et palun alandlikkust ja armastust,
sest loomupärases inimeses seda ei ole.
Ja et Püha Vaim mulle seda annaks.
Mida iganes ma ka teen - see ei ole minu tegu,
vaid Jumala poolt ettevalmistatud tegu,
mille kaudu ma saan armus liikuda.
See võib olla mis tahes tegu, peaasi et au läheb Jumalale,
sest Piibli järgi ei kuulu Tema au jagamisele.
Usun, et need kellest rääkisime - kes tegid Jeesuse nimel suuri tegusid,
neil oli vale motivatsioon.
Nad otsisid au omale.
Sellisel juhul ei kõlba see Jumalale.
Teil on imeline ütlemine, mis ütleb:
"Pühitsus on süvenev patu ja armu tundmine."
Nagu sa ütlesid, et ma tunnistan endale iga päev,
et mul on veel pikk tee minna.
Mul on kõike seda,
aga samas on mul hea meel ja ma kasvan selles,
et Jumala armust piisab.
Kristuse armastus on midagi sõnulseletamatut.
Kuna sa istud kirikukogus tähtsal kohal
ja saad mõjutada sündmuste arenguid,
siis tahaksin küsida,
millisena sa näed Soome Siioni tulevikku,
kui majanduslikult enam ei lähe nii hästi?
Pean ütlema, et see, millest oleme siin saates rääkinud,
on aktuaalne ka meie kogudustes
ja seda väljakutset tuleb võtta tõsiselt,
et me kirikuna ei hakkaks lipitsema selle maailma ees,
otsides selle kaudu heakskiitu ja eksisteerimise õigustust.
Kristlasi esindav kirik on alati olnud vastandkultuuriks.
Selliseks, kes peavad vastuvoolu ujuma.
Vanasõna ütleb, et surnud kalad lähevad vooluga kaasa,
aga ainult elavad kalad suudavad vastuvoolu ujuda.
Nii kaua, kui kirik sõbrustab Issandaga ja tunneb Teda,
nii kaua peab ta selles maailmas vastuvoolu ujuma.
Aga kas nüüd juhtub nii? Ei, vähemalt mitte kõiges.
See ongi murekohaks ja küsimusi tekib,
kui hakkame rääkima nagu enne viitasid -
nüüd on uued ajad ja uued tuuled.
Piibel nagu enam ei kehtiks mingites asjades
ja me võime kehtestada uued reeglid.
Kindlasti mitte.
Meie ei ole muutunud, Jumal ei ole muutunud
ja Tema tahe kehtib Kristuse tulekuni.
See on siduv.
Kui selle järgi joondume,
siis pikemas perspektiivis respekteerib ka maailm
ainult seda kirikut, mis püsib Issanda tahtes.
Muidu juhtub nii nagu Jeesus on öelnud:
"Sool läheb läägeks ja visatakse minema."
Selline sool ei kõlba kuskile.
Nimekristlus ei sisalda elu, olles vaid vormiline kristlus,
mis sisaldab inimeste tarkust, humanismi, palju häid tegusid,
kaastundes tehtud tegusid ja sellesarnaseid asju,
aga selles puudub elu.
Lahates terminit kultuurkristlus, siis kultuuris ei ole midagi halba.
Ka mitte kristlikus kultuuris.
Kuid sellest puuduks nagu elu
ja ühendus Jeesuse Kristuse ning armuga.
See ei toetu Piibli sõnale.
Muidugi peame meeles pidama,
et kui ühe sõrmega osutame teisetele, siis kolme sõrmega enestele.
Rääkisime tele-evangelistidest,
kuid me ise oleme samuti teles.
mistõttu ka meie peame vaatama peeglisse ja Jumala Sõnasse.
See puudutab ka meid.
Siis jõuame ka arusaamisele,
et ka meie vajame Kristust ja Tema andestust.
Minul on oma kohad enda elus, kus pean vastuvoolu ujuma.
Milliseid nõuandeid annaksime veel lõpetuseks vaatajaile
kõigest sellest, millest täna siin rääkinud oleme?
Kuidas saada hakkama vastuvoolu ujumisega?
Alustame sinust.
Minu mõtted lähevad Bonhoeffer'ile - kuulsale preestrile, kes suri märtrina
ujudes tõeliselt vastuvoolu Natsi-Saksamaal.
Tema kuulsas teoses öeldakse: "Tugevda häält teisele maailmale."
See teise maailma hääl tuleb Piibli Sõnast.
Seda tuleb võimendada enda südame, koguduse, kiriku
ja selle maailma jaoks.
See on ainus asi, mis kaitseb, hoiab koos ja juhib õiges suunas.
Mida Tapani arvab?
Arvan, et kuna olen saanud armu usule tulemiseks,
mis on imeline Jumala päästetegu
ja mida mõistan, tean ning tunnen oma südames,
siis ometi tunnen end ka nõrga, argliku ja pelglikuna.
Nii palun Pühalt Vaimult selleks jõudu,
et olla Tema tunnistajaks inimeste ees.
Ka keset igapäevaelu.
Aga ka jõudu, et elada evangeeliumi väärilist elu.
Ka olles väljaspool "laagrit" nagu märkisid
ja ujudes vastuvoolu.
Et elada selle järgi normaalset, igapäevast elu
ja näidata ka teistele,
et usus elatud elu on parem kui endine, maailmas elatud elu.
See on tõde
ja me oleme pidevalt selle tunnistajateks läbi kogu elu.
See on julgustükk
ja kui ümberringi kasvab kurjus nagu selles teoses oli öeldud,
siis tugevnegu teine maailm!
Kust tuleb see julgus
kristlaste poolt kogetud pinge keskel ühiskonnas?
Lühidalt öelduna.
Lühidalt öeldes tuleb möönda, et alati seda ei leidugi.
Me kõik langeme vahete vahel kuulma rohkem selle maailma häält,
kui meie Issanda Jeesuse häält.
Aga me võime alati tulla tagasi Tema juurde ja öelda:
"Issand, anna andeks,
et ei ole teeninud Sind nagu peaks teenima.
Uuenda mind ja anna mu patud andeks!"
Iga päev on uus arm. - Täielikut.
Ma käin igal õhtul läbi päeva jooksul ette tulnud olukorrad
ja palun andeks oma valed sõnad, suhtumised ja käitumised.
Siis on hea tunne, kui tead ja mõistad,
et meie Issanda Jeesuse Kristuse püha kallis veri
puhastab mind ka nendest pattudest.
Siis palvetan Pauluse antud sõnadega:
"Anna Issand armu igaks päevaks Kristuse sarnasusse kasvamiseks."
Piibelliku mõtlemise, armastuse ja eluviisi sisse.
Sest selles on õnnistused.
Tänud teile, vennad!
Meil Leifiga ei jää selle peale muud öelda, kui aamen.
Tänud, et tulite ajamatkale!
Oli tore teha seda seekord koos teiega!
Tänud ka TV7 vaatajatele meiega ajamatkal olemise eest!
Kui tahate osaleda nende matkade korraldamises,
helistage 900 1770 (kõne hind 10 eur)
või annetage pangakonto kaudu, leides info: www.tv7.ee/toetamine/
Järgmisel ajamatkal peatume hetkeks aastas 1517.
Peatume haamrilöökide kuulamiseks Wittenbergi kiriku uksele,
kui Martin Luther naelutab sinna oma teese
ja algab usupuhastus.
Mõtiskleme selle üle,
kas kõik sai valmis, kas midagi jäi pooleli
või kas on selliseid asju,
mis on aastate jooksul tolmu kogunud, unustunud või hallitama läinud?
Võib-olla peaks neid puhastama ja uuesti aaretena kasutusele võtma?
Siis on meie külaliseks praost Heikki Hilvo,
kes aitab neis küsimustes selgust saada.
Aitäh meiega olemise eest!
Õnnistusi te ellu, nädalasse ja hetkedesse Piibliga!
Hoiame Piiblist kinni kui Jumala inspireeritud Sõnana
ja proovime püsida hästi Jeesuse ligidal.
Kõike head ja õnnistusi!
Tõlge: Kuno Kivikink