33 PKR. RISTISURM
64 PKR. ROOMA TULEKAHJU
325 PKR. NIKAIA KIRIKUKOGU
1302 PKR. BONIFATIUS VIII
1517 PKR. USUPUHATUS
1525 PKR. THOMAS MÜNTZER
1790 PKR. ÄRATUSLIIKUMISED
1906 PKR. NELIPÜHILIIKUMISE ALGUS
1949 PKR. KRISTLASTE TAGAKIUSAMISED
2000-AASTANE AJAMATK
Elati aastas 49.
Galileast oli Jeruusalemma noorde kogudusse tulnud vendi,
kes väitsid, et päästet ei ole neile, kes ei täida Moosese seadust.
Ennem peab saama juudiks
ja alles siis on võimalik saada Jeesuse järgijaks - kristlaseks.
See küsimus oli aktuaalne,
kuna Paulus ja Barnabas
olid Vahemere rannikualadel kuulutamas Jeesusest
ja paljud paganatest ristiti ning nad liitusid kogudustega.
Jeruusalemmas otsustati korraldada nõupidamine
tekkinud tüli lahendamiseks.
Nõupidamise käigus oli palju vaidlemist,
aga selle kohta, milline oli lõppotsus,
võime lugeda Apostlite tegude raamatust 15:28-29:
"Sest Püha Vaim ja meie oleme arvanud heaks,
et teie peale ei tohi panna ühtegi muud koormat
kui need hädavajalikud -
hoiduda ebajumalate ohvriliha ja vere ja lämbunu söömisest ning pilastusest.
Teete hästi, kui te neist hoidute! Jääge terveks!"
Paulus ja Barnabas olid vastuvõetud otsusega väga rahul
ja pöördusid tagasi Antiookiasse ning teistesse kogudustesse.
Aga kui Jeruusalemmas oleks vastuvõetud teistsugune otsus?
Kui algul tulnuks järgida Moosese seadust
ja alles siis oleks saadud kristlasteks?
Oleksime siis meestena kõik ümberlõigatud?
Milline oleks siis kogudus või kas uus kirik üldse eksisteerikski?
Nende huvipakkuvate ja meid kõiki puudutavate küsimuste üle
on täna meiega arutlemas Antero "Mooses" Laukkanen
ja TV7 piiblikooli rektor Tapani Talikainen.
Tere tulemast saatesse poisid! - Täname!
Antero, kas võid öelda linnavolikogu nõupidamistel osalejana,
on teil seal sama pingeline, kui Jeruusalemma nõupidamisel?
Jeruusalemmas oli pingelisem olukord.
Kuulasin huviga su analüüsi sellest.
Seal ei oldud mitte just tagasihoidlikud erinevate arvamuste avaldamisel,
aga lõpptulemus oli minu meelest hea.
Juutidele oli Moosese seaduse kõrvale jätmine
ilmselt suureks muutuseks?
Koguduse ajaloos on ikka olnud õpetuslikke eriarvamusi,
mis on olnud seotud kultuurilise tausta või oma nägemusega Jumala Sõnast.
Sarnastes võitlusolukordades oleme aga ka tänapäeval.
Vaatasin juba enne ühte kohta raamatust "2000 aastat ristiusku",
kus arutletakse selle sama asja üle.
Eriliselt jäi meelde see, et Jeruusalemma nõupidamine
toetas selles tähtsas küsimuses Paulust.
Nad pidid ära otsustama,
kas ristiusk on ainult Kristuse isikul põhinev maailmausund
või juudi usundi uus vorm.
Moosese seaduse kõrvalejätmine
tekitas kiriku ja sünagoogi vahele lõhe.
Sellel olid kaugeleulatuvad tagajärjed me kõigi jaoks.
Millised võiksid olla meie kirikud ja kogudused,
kui Jeruusalemmas oleks teisiti otsustatud?
Minu arusaama kohaselt
on Piiblis öeldud Jeesuse Kristuse kohta,
et Ta täitis seaduse ja on selle lõpp.
Ta on ainuke kõlblik vahemees
meie suhetes kõikvõimsa Isa ja püha Jumalaga.
Moosese seadus on eelkujundiks,
aga seoses Jeesuse seaduse täitmisega
muutus tähtsuse järjekord vastupidiseks.
Elades vabaduses Jeesuses Kristuses,
püüame siiski ka seadust järgida.
See ei ole kuhugile kadunud,
aga see ei ole ka eelduseks suhtele Jumalaga.
Antero, kas see tähendab seda,
et seadus kaotab selles mõttes oma jõu,
et me ei saa selle kaudu oma lunastust välja teenida?
See oleks muutnud Kristuse surma mõttetuks.
Sest Ta tuli täitma seadust, et teostada lepitust
seadust rikkunud inimese ja Jumala vahel.
See oli lepitamatu olukord.
Jesaja raamatus on imeline salm, kus räägitakse sellest,
et Jumal otsib vahemeest enda ja inimkonna vahele.
Kuna sellist ei leidunud, pidi Ta ise ennast aitama.
Seega Ta saatiski oma Poja Jeesuse Kristuse.
See oli põhjapanev nõupidamine, kui nii võib öelda.
Sellest sai alguse fundamentalism.
Kuigi Galilea vendade ettepanek ei osutunud koosolekul edukaks,
on neile jagunud järgijaid läbi aastasadade.
Kuigi Jeesus teenis meile lunastuse, tahame ka meie kaasa aidata.
See on kristlaskonna jaoks nõrk koht,
et ei tihata loota Kristuse lepitustööle.
Tahame oma tegudega evangeeliumi "täiendada".
See on kestnud tänase päevani ja küllap kestab Jeesuse taastulekuni.
Sellega tahetakse purustada see evangeeliumi tuum,
milles on patune inimene
ja kättesaamatus kauguses olev Jumal,
kelles me näeme Kristuse lepitustööd.
Tahame koguduseski püüdlikumalt teenida,
et olla paremad kristlased.
Meie sees on kalduvus muuta Jumala tööd natuke paremaks.
Langenud inimese sügavas loomuses peitub soov saada õigeks läbi tegude.
Jeesuse lepitustöö, Jumala arm ja armastus tema suhtes
pole talle piisavad,
vaid midagi peab ka ise ära tegema ja välja teenima,
et meie suhe Jumalaga võiks olla veelgi parem.
Teame Piibli põhjal, et Jumalale on see jälestusväärne.
Jeesusest Kristusest üksi piisab.
See on lai tööpõld meile kõigile.
Ka me kultuur toetab seda mõtteviisi, et kõik tuleb välja teenida
ja peab olema millegi vääriline, et auhinda saada.
Nii sellega on.
Kui hakkame seostama Jumala tööd kultuurist tuleneva mõtteviisiga,
on tagajärjed teadmata.
Enne Seadust oli Jumala poolt paika pandud nn. seemneseadus,
mille kohaselt kahte erinevat seemet ei tohtinud kokku panna.
Seaduseseemet ega armuseemet ei tohtinud omavahel kokku segada.
See pidi olema emb-kumb.
Räägime veel ka juutidest,
enne kui läheme süviti nende teemadega edasi.
Tahaks juba edasi minna sellega.
Meil on Iisraeli ja juutidega olnud soe ja lähedane suhe juba aastakümneid.
Aeg-ajalt kohtame õdesid-vendi,
kes otsivad oma sugupuust kasvõi kauget sugulust juutidega.
Kas see on ka natuke sarnane asi,
et oleks tore olla veidi parema rahva esindaja?
Selle taga võib peituda mõtteviis:
"Kui ma vaid suudaksin tõendada oma veresugulust juutidega.
Ja olles lisaks veel kristlane, on ju ka pääste veelgi kindlam!?"
Pole just paha mõte.
Rääkisin kord ühe pastoriga samadel teemadel.
Ta teadis juhtumeid,
kus paljud saatsid välismaale oma DNA proove,
et selgitada välja, kas neis leidub juudi verd.
Ta olevat kindel, et temas ei ole tilkagi juudi verd,
aga juutides ringlevat palju tema verd.
Ta olevat igal Iisraeli reisil käinud verd loovutamas
ja seda ringlevat seal päris paljudes kohtades.
Tegelikult on see teema palju tõsisem.
Me peame need kaks asja teineteisest lahus hoidma.
Juutlus ja pääste on kaks erinevat asja.
Pääste on Kristuses Tema vere kaudu.
Kristus oli juut ja on võimalik, et see lisab siia emotsionaalsust
ja päästele selliseid vaatenurki, mida Jumal ei ole siia asetanud
ja milleks ka Piibel ei anna luba ega pea neid õigeks.
Pääste on Kristuses Jeesuses ja ei ole mingit muud teed Isa juurde.
Ka Pauluse meelest oli juutide ainuke tee Isa juurde
Kristuse kaudu.
Äkki juutidel on mingi salauks peidus, mida Piibli järgi ei ole?
Seadus ja arm, mis ajasid liikvele nii Galilea mehed,
kui ka Pauluse ja Barnabase koos jüngritega ja ka Peetruse,
kes oli pikka aega kahevahel ega osanud otsustada.
Aga lõpuks kaldus siiski õigele poole.
On olemas uus teoloogiline mõiste, nagu "larmo" (eesti k "sarm").
Kuulsin seda sinu käest.
See on kindlasti segu seadusest ja armust,
mida üritatakse inimestele sisse sööta.
Selle taga peitub inimese soov aidata kaasa
või olla osaline päästeprotsessis.
"Kui ma ei saa selles kaasa rääkida, siis see ei ole õige pääste."
Peab ka midagi ise välja teenima.
Praeguses vanuses tundub mulle vastupidiselt eelnenud jutule,
et loodetavasti ei lisa ma päästele midagi juurde,
sest see teeks asja ainult hullemaks.
Jäi meelde selline ütlus:
"Jeesus tõmbas, naine lükkas ja ise aitasin ka natuke kaasa."
See oleks nagu tüüpiline Soome mehe arusaam.
Me ei oska armust midagi vastu võtta,
sest meile on õpetatud, et algul töö ja pärast palk.
Pattulangenud inimese sügavas loomuses on arusaam,
et armust üksi ei piisa.
Nagu Anterogi tõdes -
me ei suuda võtta armu üheselt ja lihtsalt armuna,
mis on Jeesuses Kristuses.
Tema üksi on tee ja tõde ja elu.
Tema on see ahtake tee ja kitsas värav.
Valides selle tee,
valdab meid vabadusetunne, rõõm ja lootus
ning meis saab alguse uus elu.
On selline vanasõna, mida olen tihti kuulnud:
"Usu läbi saab õndsaks."
Mind see mõte igatahes häirib, sest keegi ei saa ainult usust õndsaks.
Jeesus Kristus sünnitab meis usu,
milles paneme oma lootuse Tema peale
ja selle kaudu meid ka päästetakse.
Meis on nii tugev see tahe ise kõike välja teenida.
Läheme nüüd teemakäsitlusega edasi.
Siiani oleme rääkinud seaduse tegudest.
Esineb erinevusi koguduste, kirikkondade, riikide ja mandrite vahel.
Samuti on erinevusi traditsioonides ja kommetes,
riietumises ja soengutes.
Nagu ka näiteks kõrvarõngaste või huulepuna keeld,
punaste särkide vältimine jne.
Selliseid asju on palju,
millest on tehtud eeltingimused päästele.
Kas need on omavahel seotud?
Galilea vendade pärand?
Juurest hargneb mitu haru.
Valest juurest ei ole mõtet õigeid harusid otsida.
Need päästega seotud tingimused, millest sa rääkisid -
need on need kuivanud, viljatud oksad,
mille kohta Jeesus on öelnud, et Ta tuleb ja lõikab need maha.
Neil ei ole pääste seisukohalt mingit tähendust.
Need võtavad ära jõu, põhjustavad ahistust, väliseid konflikte
ja nendest ei ole mingit kasu.
Suur aednik tahab need oksad eemaldada,
et jääks alles ainult see puhas - Temast endast lähtuv juur,
et Tema vili oleks nähtav.
Kas sulle ei tundu,
et need traditsioonid ja muud sellised asjad
tekitavad vaid lisaprobleeme ja tülisid?
Nii see on. Usk muudab meid sisemiselt.
Aga see hakkab ka väljapoole kiirgama.
See võib välja paista riietuses ja ka käitumises.
Probleemid tekivad siis,
kui näen, et mu usk mõjutab mu riietumist teatud viisil
ja ma eeldan, et ka teistel peab see avalduma samal viisil.
Stiilis: "Oled õige kristlane vaid siis, kui riietud ja elad nagu mina."
Kui see nii ei ole, on tüli majas.
Ja kogudused lagunevad ning tekivad uued.
Punaste mütsikeste ja sini-valgete mütsikeste
ja igasuguste mütsikeste kogudusi.
See on masendav,
et kogudused sünnivad välistele väärtustele tuginedes.
Me elame praegu sellises ajaperioodis,
kus peaksime vaatama rohkem sisemiste väärtuste poole
nagu Kristus Jeesus ja evangeeliumi tuum.
Siis see ühendaks meid.
Ja välised tegurid võiks jääda tahaplaanile.
Usun, et see aeg on kohe-kohe kätte jõudmas.
Ärme nüüd enam kauem oota, Antero!
Teeme tahvli kirjakohale Habakuk 2:2 tuginedes.
Kirjutad sinna selgesti, nii et võiks soravalt lugeda.
Mida sa sinna kirjutaksid?
"Jeesusest Kristusest piisab!" - Aamen!
Kas mäletad algkoguduse usutunnistust:
"Jeesus Kristus on Issand."
Jaa, mäletan küll.
Sel ajal mõeldi isanda all keisreid ja kuningaid,
kelle omandis olid kõik inimhinged ja neile kuuluv.
Jeesus Kristus on Issand.
Kui evangeelium oleks rajatud inimlikele jõupingutustele,
siis mis jääks järele meie jõu raugedes?
Ma järgin meelsamini "Kristusest piisab" mõtet,
sest siis ma tean,
et kui lõpp ligineb ja peab minema, ei pea ma muret tundma.
Teeme teise tahvli kõrvale.
Jeesus küsis seadusetundjatelt, milline käsk on suurim?
Kas mäletad, Tapani? - Jaa, muidugi.
"Armasta Issandat, oma Jumalat üle kõige
ja ligimest nagu iseennast!"
Kui need kaks panna seinale, siis nendega pääseb ju taevasse
ja ka maa peal saaksime inimestega läbi.
Siis ei oleks läbisaamine raske.
Miks on see nii raske?
Milles on probleem?
Peatuksime sellel teemakäsitusel veel pisut.
Mida saaksime teha, et need head asjad,
millest oleme rääkinud ja milles oleme ka üksmeelsed,
et need asjad saaksid reaalsuseks?
Mida sa oma kodukoguduses selle nimel ette võtad?
Armust tuleb ikka ja jälle kuulutada.
Tuhandete uute alguste Jumal,
kelle ligiolu on tuntav ja kes räägib meiega.
Kui tunnetan tagasilangemist, ebaõnnestumist või ebatäiuslikkust,
siis püüan taas jutlustada teemal: "Jeesusest piisab!"
Ma ei kahtle su teoloogias, aga pean siiski küsima,
kas tegemist on nõudliku, tavalise või odava armuga?
See on läbi aegade globaalselt maailma nõudlikum arm.
See on kompromissitu arm.
Selles ei ole siis ruumi millelegi muule,
kui puhtale armule Jeesuse nimel?
Jah, nii see on.
Paulus ei olnud
oma viimases pöördumises Timoteose poole
kuigi sõnaderohke.
Ta sõnum oli lühike ja see algab 2. Timoteosele 2. Peatükis nii:
"Sina siis, mu poeg,
saa vägevaks armus, mis on Kristuses Jeesuses!"
Mitte Pauluse enda armus või tema tõlgendustes,
vaid selles armus, mis on Kristuses Jeesuses.
See on ainulaadne arm.
Kõik jutlustajad ja pastorid peaks seda meeles pidama,
et nad jutlustaksid armust, mis on Kristuses.
Mitte meie mõõdupuu järgsest,
vaid Jumala mõõdupuu järgsest armust.
Kuidas suhtestuvad armuga sellised vaimulikud mõisted
nagu pöördumine, meeleparandusele tulemine jne.
Jaa, Paulus räägib sellest oma kirjas,
et see arm, mis on Kristuses Jeesuses,
avaldab mõju usule, armastusele ja jumalatuse hülgamisele.
Seetõttu mõte sellest,
et kui olen armus tugev, võin ka teha rohkem pattu,
on täiesti absurdne.
Kellel on palju Jumala armu,
see ei taha kohe kindlasti teha rohkem pattu.
See on absurdne mõtteviis ja selles peitub sisemine konflikt,
sest see meis olev arm hakkab tõrjuma jumalatut eluviisi.
Olen mõelnud, kuidas defineerida mõistet arm,
kui oleks vaja seda kellelegi selgitada.
See on raske mõiste.
Mulle on kirgastunud, et arm on isik nimega Jeesus Kristus.
Kuidas pääseda selle sisse? Lugedes Jumala Sõna!
Sest see sõna on elav. Ta on isik Jeesus Kristus.
Ka selles Sõnas olles ja seda Sõna lugedes ning õppides
saame armu ja selle sügavuste osaliseks.
Selles peitub elu ja ühtsuse jõud.
See on täis armastust.
Piiblis on ka selline meile antud Jumala Sõna:
"Ma ei taha ohvrit, vaid halastust!"
Halastus tähendab armus elamist ja edasi jagamist oma elukeskkonnas.
See on halastuses elamine.
Meil on mingi imelik arusaaam pühaduse suhtes.
Olen kuulnud üht sellekohast mõttekäiku.
"Pühadus on midagi sellist,
mille Jumal oli sunnitud välja mõtlema inimese kurjuse tõttu.
Sellepärast oli vaja tekitada pühadus,
et distants inimese ja Jumala vahel oleks võimalikult suur."
See on vale, sest Jumal ise on pühadus.
See oli nii enne inimest, on praegu ja on ka igavikus - Tema on püha.
Armuga on lugu sama -
seda ei loodud inimese halbade tegude tõttu,
et nüüd vajaksime tõhusat puhastust -
vahendit, mis eemaldaks kogu mustuse.
See pole lahendus. Pühadus on Jumala loomus.
Arm ei lõpe ega hävine.
Ma pole võimeline nii palju patustama,
et kasutaksin armu lõpuni ära.
Mõtle selle peale!
Selle kohta saame ilmselt palju tagasisidet.
Inglise kuninganna Elizabeth I kohta räägitakse, et tal oli palju vaenlasi.
Üks tema naisteenijatest tahtis teda tappa,
sest tema vaated olid teistsugused.
Ta peitis end magamistoa riidekappi
plaaniga kuninganna pistodaga surnuks torgata.
Aga kuninganna ihukaitse otsis kogu toa põhjalikult läbi.
Nad said ta kätte ja viisid kuninganna ette.
Olukord oli lootusetu ja naisel oli surm silme ees.
Kuninganna vaatas põlviliolevat naist ja küsis:
"Mida sa teeksid, kui ma su ellu jätaksin?"
Naine vastas:
"Arm, milllele seatakse tingimusi, ei ole enam arm."
Räägitakse, et kuninganna vastanud selle peale: "Sul on õigus"
ja andis talle tingimusteta armu.
Edasi räägitakse ja loodetavasti vastab see tõele,
et kuningannal ei olnud kunagi ustavamat teenrit,
kui see armusaanud naine.
Kas pole mitte hea teoloogiline näide?
Meeletu.
Mind on kõnetanud sellekohane näide Piiblist.
"Kellele on palju andeks antud, see ka palju armastab."
Kui Püha Vaim saab meile näidata meie tõelist olukorda
püha Jumala ees,
alles siis saame üliväga patusteks.
Ja siis, kui Jeesuse Kristuse lepitusveri meid puhastab,
saavad meist
Jeesusega tugevas armastussuhtes olevad inimesed.
Tahame Teda teenida ja järgida Jumala Sõna.
Vennad, oleme nüüd jõudnud nii kaugele,
et arm ei ole vaid kolm tähte - A R M,
üks sõna, mis hakkab üha suuremaks ja tähtsamaks kasvama
meie ja kõigi teiste kristlaste jaoks.
Eks see ole suurepärane? - Jaa.
Jeesus räägib kitsast teest, mis muutub järjest kitsamaks,
kuni sinna ei mahu enam midagi muud peale Jeesuse.
Me kaldume arvama, et see tee kitsenemine on hirmutav,
kuna nii paljust peab loobuma.
Kui aga järele jääb vaid Jeesus, kas seda on siis liiga vähe?
Minu arust jääb üsna palju - Tema armastus ja arm.
Armu tühiseks tegemine on egoistlik eneseupitamine
ja uhkuse esiletõstmine.
Sest kui mõtlen, et sa ei ole selle armu vääriline,
siis sellega tahaksin nagu tõestada, et olen sinust parem,
kuna mulle on see antud.
Oleme seda teemat siin nüüd sügavuti lahanud
ja te võite telekate taga sellega jätkata.
Tänud sulle Antero "Mooses" Laukkanen
ja Tapani Talikainen selle eest,
et olete meiega olnud sellel ajamatkal.
Suured tänud ka sulle,
kes olid oma kodus teleka taga meiega koos sellel ajamatkal!
Soovides toetada TV7 tööd, võid helistada 900 1777 (hind 7 euri),
või teha pangaülekande, leides andmed www.tv7.ee/toetamine/
Sellega aitad üha uusi inimesi ka igavikulisele ajamatkale sinna,
kuhu meid kõiki on mõeldudki.
"Ajamatka" järgmine osa viib meid aastasse 64.
Nero alustas siis kristlaste tagakiusamist
ja kõige selle julmuse keskel
kasvasid kogudused üha kiiremini ja kiiremini.
Kristlasi söödeti lõvidele, aga neid tuli järjest juurde.
Miks nad meelsamini surid, kui et oleks loobunud Jeesusest?
Neil teemadel räägime põhjalikumalt järgmisel ajamatkal
koos saatekülalise Markku Tenhunen'ga,
kes on kommunikatsioonijuht.
Õnnistatud aega koos Piibliga
ja hoidkem alal Piibli sõna,
püsides võimalikult Jeesuse ligi ja lootes Tema armastusele ja armule.
Olge õnnistatud!
Tõlge: Kuno Kivikink